247 
ere indbyrdes forskjellige, staa yderst nær; de have faaet Ansigtet noget forkortet, hvorved 
forreste Kindtand er rykket nærmere til 2den. 
Den uddøde nordamerikanske Megalonyx, der kjendes efter Hovedskallen og det meste 
af det øvrige Skelet, staar nær ved Hapalops, fra hvem den sikkert stammer. Dens mest paa- 
faldende Afvigelse er, at den forreste Kindtand, baade i Over- og Underkjæbe, er rykket langt 
fremad, saa at den staar i Kjæbens forreste Rand, har faaet en ualmindelig Størrelse og i en 
væsenlig Grad former Hovedskallens forreste Del; baade Over- og Underkjæbe ere blevne tykt 
opsvulmede fortil; tilsammen virke de forreste øvre og nedre Kindtænder som stærke Niptænger; 
de have mistet den oprindelige Krogform og have faaet vandrette Slidflader. Baglemmets 
Skelet er plumpere end hos Hapalops; især Laarben og Underben ere kortere og sværere; de 
have haft en større Legemsvægt at bære. Haand og Fod kjendes ikke fuldstændig; det ser ud 
til, at de yderste Fingre og Tæer have manglet Kloleddene. 
Den uddøde sydamerikanske Coelodon, der ligeledes kjendes efter Hovedskal og de fleste 
Dele af det øvrige Skelet, afviger fra Hapalops i en ganske anden Retning. Dens mest iøjnefaldende 
Afvigelse fra Hapalops er, at den forreste Kindtand, baade i Over- og Underkjæbe, er for- 
svunden. Andre Egenheder har den i, at dens Pre. pterygoideus er opsvulmet, fyldt med Luft 
fra Næsegangen, at lste og 2det Mellemfodsben ere sammenvoxede med Cuneiformia, 0. a. 
Fra Hapalops, eller fra Hapalops-lignende Dyr, er igjen i en egen Retning udgaaet 
den uddøde amerikanske Megatherium, der kjendes fuldstændig efter Skelettet. Det er den 
af alle Megatheriiner, der er naaet videst i Uddannelse som Planteæder, og den største af dem alle. 
Sikkert har den levet af ualmindelig sejge Blade, som det har krævet stor Kraft at tygge, men 
som have givet den Føde i Overflod; dens Sværhed har bragt den til at opgive egenlig Klatring 
for at færdes paa Jorden; men den har utvivlsomt været øvet i at rejse sig paa Bagbenene for 
med Årmene at rive Grene og Blade til sig, saa højt den kunde naa.7”) Den forreste Kindtand, 
baade øvre og nedre, har mistet sin Krogform; den deltager i Tygningen af Føden og har faaet 
ganske samme Form som de andre Kindtænder. Alle Kindtænderne have faaet en ualmindelig 
Størrelse, udvidede som de ere i alle Retninger, men særlig i Højden; de øvre strække deres 
Grund højt op i Kjæben, lige til Hovedskallens Overside, og bringe desuden Overkjæbebenets 
Krop til at sænke sig nedad; de nedre trænge dybt ned i Underkjæben og bringe dens nedre 
Rand til at udpose sig i en dybt nedgaaende Bue; paa alle Tænder findes et tykt Lag af Tandkit 
langs Tandens For- og Bagside, og Tandbenet langs Tandens For- og Bagrand er blevet ual- 
mindelig haardt, saa at det ved Sliddet staar stærkt frem som Tværkamme. Kindbuen for- 
stærkes under Paavirkning af Tyggemusklernes Seneblade; Pre. zygomaticus sqvamæ har nogen 
Tilbøjelighed til at smelte sammen med Kindbenet, og Pre. postorbitalis fra Kindbenet har Til- 
bøjelighed til at smelte sammen med Pandebenet. Forlemmet er langt og forholdsvis spinkelt, 
især i Sammenligning med Baglemmet; dets Opgave er kun i mindre Grad at bære Legemets 
Vægt, mere at tjene som Gribe-Redskab. Haanden er mere udpræget end hos Hapalops formet 
