268 
(Anm. 2.) 
Afhandling fra 1845, er afbildet Hovedskallen af et ungt Dyr, set ovenfra, stillet ved Siden af Hovedskallen af X. 
nudicaudis (duodecimcinctus), vist især for at vise Forskjellen i Næsebenets Form. I Lund's trykte Afhand- 
linger findes altsaa kun faa Oplysninger om Arten, men dog tilstrækkeligt til, at den maa regnes for rigtig op- 
stillet. I sit Haandskrift har Lund beskrevet den udførlig efter Dyr tagne ved Lagoa Santa 1 1838 og senere. 
Dasypus gigas Cuv. (3: Cheloniscus giganteus (Cuv.)) maa udgaa af Fortegnelsen over Lagoa-Santa- 
Egnens Dyr. Arten er vel nævnet i alle Lund's Oversigter over Egnens nulevende Arter; men han siger selv, 
i sin Afhandling fra 1838, p. 30, at han kun efter Brasilianernes Omtale kjender den, og i hans Samling findes 
intet af den, hverken blandt Nutidens eller Fortidens Dyr; og Liais siger udtrykkelig (Climats etc., 1872, 
p- 344 og 366), at den ikke findes i Egnen som levende. Derimod meddeler Liais, at han selv i Jorden i en 
Hule har fundet Plader af et Skjold, som han mente maatte være af »Priodontes gigas« (1. c., p. 365), og Lund's 
Euryodon latidens henfører han, som ovenfor sagt, til samme Art. Opgivelserne ere alt i alt for usikre til, at 
man derefter tør indføje Arten i Listen over Egnens Dyr. 
Priodon giganteus Cuv., enstydigt med Dasypus gigas, kaldes Arten i Lund's senere Afhandlinger. 
Dasypus mirim Lund er Dasypus hybridus Desm. Lund opstillede den i sin »3dje Afhandling«, 
fra 1840, p. 9—10; dog blev Art-Navnet først givet i 1842. Af Indianerne, siger Lund, kaldes den Tatu- 
mirim, den lille Tatu, af Brasilianerne Tatu de folhas, Blad-Tatu, paa Grund af den Larm, den frembringer 
ved at rode i det nedfaldne Løv i Skoven, eller Tatu gallimha, Hønse-Tatu, paa Grund af dens fine Kjød. I 
de trykte Afhandlinger er der kun sagt et Par Ord om dens Ydre; i Haandskriftet derimod har Lund beskrevet 
den udførlig. Lund selv nævner Muligheden af Overensstemmelse med Azara's Tatu-mulita, Grundlaget 
for Dasypus hybridus Desm., som han ikke kjendte af Selvsyn. 
Dasypus striatus Lund er sikkert væsenligst Dasypus hybridus Desm., tildels D. novemeinctus L. 
Arten er nævnet, som jordfunden, i Conspectus Dasypodum, 1844; men der oplyses ellers intet om den. Som 
det sees af Lund's Samling, har han til Arten henført nogle Smaaplader af Skjoldet og adskillige Knogler 
af forskjellige Dele af Skelettet, af unge og gamle, bragte sammen fra forskjellige unævnte Huler. De fleste 
af Levningerne lade sig uden Tvang henføre til D. hybridus, nærmest den større Race af Arten; nogle faa ere 
utvivlsomt af D. novemcinctus. 
Dasypus intermedius Lund er Dasypus hybridus Desm. Den er nævnet, som jordfunden, i Con- 
spectus Dasypodum, 1844; ingen Oplysning gives ellers om den. Af Lund's Samling sees det, at den er op- 
stillet efter nogle faa Lemmeknogler, nedre Halvdel af en Overarm og Midtstykke af et Skinneben fra Lapa 
da Lagoa do Sumidouro, et Spoleben, to Hælben og to 3dje Mellemfodsben fra unævnte Huler, de fleste af 
Knoglerne af unge Dyr. I Størrelse og Form stemme de alle saa godt med Knogler af D. hybridus, at de sikkert 
maa være af samme Art. Den væsenligste Grund til, at Lund har regnet dem for at tilhøre en egen Art og 
ikke D. hybridus, hans D. mirim, er sikkert den, at han har fundet dem for store. Men af D. hybridus havde 
han dengang til Sammenligning kun Skeletter af ikke fuldvoxne Dyr, tilmed kun af den lille Race, der nu 
lever ved Lagoa Santa. 
Dasypus gracilis Lund er sikkert Dasypus hybridus Desm. Den er nævnet, som jordfunden, i Con- 
spectus Dasypodum, 1844, men ellers uden nærmere Oplysninger. I Lund's Samling findes endnu Grund- 
laget for Arten; det er den nedre Halvdel af et Laarben af et ungt Dyr, uden tilvoxede Endestykker, stærkt 
rullet, fra en unævnt Hule. I Størrelse og Form minder det ganske om D. hybridus; en noget paafaldende 
Smalhed forneden skyldes Afslibning af fremstaaende Kanter. Stykket maa sikkert henføres til D. hybridus; 
det er for mangelfuldt til at tillade en fuldt paalidelig Bestemmelse. 
Dasypus longicaudus Pr. Max. er Dasypus novemcinctus L. Lund brugte Navnet i sin Athandling 
fra 1838, p. 29, for Brasilianernes Tatu verdadeiro, og i sin Conspectus Dasypodum, 1844, har han ligeledes 
optaget det, under Formen D. løngieaudis.. Bestemmelsen er rigtig; men Navnet longicaudus maa vige for 
det ældre, velkjendte novemeincetus, som Lund selv regner for enstydigt med det. 
Dasypus uroceras Lund er Dasypus novemcincetus L. Lund gav Navnet i sin Afhandling fra 1839, 
p. 6, til den Tatu verdadeiro fra Lagoa Santa, som han før havde kaldt D. longieaudus Pr. Max., i den Tro, 
at det var en egen Art, kjendelig paa sin ret korte Hale med en ejendommelig Horn-Dannelse ved Spidsen; 
