277 
selben ist somit als Matschiella minuta (Ld.) zu bezeichnen«. — Ogsaa Trouessart er bleven opmærksom 
paa Forskjellen mellem Sphenodon Lund og Sphenodon Gray, og i sm Catalogus Mammalium, Supplementum, 
1904—1905, p. 794, giver han det nye Navn Sphenodontherium for Sphenodon Lund. — Poche er senere igjen 
traadt i Skranken for sin »Matschiella«; i sin Afhandling »Einige notwendige Ånderungen in der mammalo- 
gischen Nomenclatur« (Zoologische Annalen, Bd. II, Heft 4, 1908, p. 269—272) skriver han: »An die Stelle 
des Namens Sphenodonthervum Trouessart ... hat der åltere und damit synonyme Name Matschiella Poche 
.…… Zu treten«. — Thesaurus Mastozoologiæ er ikke altsammen Guld. 
Om de Navne, der i nærværende Afhandling ere brugte for Gumlere fra Lagoa Santa, og om de Be- 
skrivelser og især Billeder af de paagjeldende Arter, der ere fremkomne, er endnu at sige: 
Euphractus sexcinctus. 
Hovedskal og Skelet af Underarm, Haand og Fod ere afbildede af Cuvier (Recherches sur les Osse- 
mens fossiles, 4. éd., 1836, Atlas, pl. 212, fig. 4—6 og 14—17). Hovedskallen, set fra Siden og nedenfra, er 
afbildet af Rapp (Anatomische Untersuchungen iiber die Edentaten, 1852, pl. III, fig. 4, 5). Hovedskallen, 
set fra Siden og ovenfra, er afbildet af Gray (Hand-List of the Edentate, Thick-skinned and Ruminant Mam- 
mals in the British Museum, 1873, pl. VI, fig. 3, 4). 
Som enstydig med E. sexcinctus (L.) plejer man at regne E. gilvipes I]. Oldfield Thomas (Proceed. 
Zool. Soc. London, 1903, vol. II, p. 242—243) mener, at der maa skjelnes mellem en større Art fra Syd-Brasi- 
lien og Paraguay og en mindre fra Nord-Brasilien, at kalde henholdsvis E. gilvipes og E. sexeinctus. Der er 
ikke nævnet anden Forskjel mellem dem end en lille Forskjel i Størrelse, for ringe til at være Art-Forskjel, 
selv om den skulde vise sig fast. 
Efter nogle jordfundne Levninger fra Tarija i Bolivia har Ameghino (Anales del Museo Nacional 
de Buenos Aires, tom. VIII, 1902, p. 256—257, pl. V, fig. 23, Billede af Over- og Underkjæbe) opstillet en 
Dasypus tarijensis.. Om dens Forhold til Euphractus sexcinctus og E. villosus, med hvilke den har stor Lighed, 
er det neppe muligt at dømme efter det foreliggende. 
Som Slægt-Navn bruges ofte Dasypus, men som Oldfield Thomas har paavist (Proceed. Zool. 
Soc. London, 1911, p. 141), tilkommer dette Navn D. novemcinctus og dens Slægtninge. Senere (Zool. An- 
zeiger, Bd. XLIV, 1914, p. 285) har Oldfield Thomas dog talt for at beholde Navnet Dasypus for Euphrac- 
tus for ikke at fremkalde Forstyrrelser i de tilvante Navne; men Dasypus for Euphractus har ikke været saa 
almindelig brugt, at der skulde være nogen særlig Grund til at beholde det i denne Betydning; og en Grund 
til at forlade det er, at i modsat Fald skulde D. novemcinctus og dens Slægtninge kaldes med det umulige »latinske« 
Navn Tatu. 
For Arten fra Lagoa Santa have følgende Navne været brugte: Dasypus gilvipes Il. Lund, 1838. — Eu- 
phractus gilvipes WM. Lund, 1839. — Dasypus 6-cinctus L. Burmeister, 1854. 
Xenurus duodecimcinctus. 
Art-Navnet »unicinctus« L. er ældre end duodecimcinctus Schreb., men efter sin Betydning altfor 
vildledende. 
Hovedskal og Skelet af Underarm, Haand og Fod ere afbildede af Cuvier (Ossem. foss., 4. éd., 
1836, Atlas, pl. 212, fig. 7—9, 11 og 18). Gray har afbildet Pandeskjoldet (Hand-List ete., 1873, pl. VIII, 
fig. 1). 
Til Lund's Xenwrus antiqvus har Ameghino (Notas sobre una pequena coleccion de huesos de 
Mamiferos procedentes de las grutas calcåreas de Iporanga; Revista do Museu Paulista, vol. VII, 1907, p. 73— 
74, fig. 4) henført en Overarm fra Hulerne i Såo Paulo. Henførelsen er sikkert rigtig; men Adskillelsen fra 
X. duodecimcinctus kan ikke opretholdes. Den væsenligste Forskjel fra X. duodecimecinctus (»Cabassus uni- 
cinctus«) fandt Ameghino i Knoglens Størrelse; den skulde være 10 Millim. længere end hos den nulevende 
Art. Hos det største af de foreliggende Skeletter fra Nutiden fra Lagoa Santa er Overarmen af nøjagtig samme 
Størrelse som Overarmen fra Såo Paulo. 
Der er dem, der forkaste Slægt-Navnet Xenurus, fordi det tidligere har været brugt for en Fugle- 
Slægt, der nu med Rette bærer et andet Navn, Alectrurus. Ameghino har da givet det nye Navn Lysiurus 
(Rev. Arg. Hist. Nat., tom. I, 1891, p. 254); andre have som »latinsk« Navn for Slægten optaget Ordet Cabas- 
