eee 
S. capellinii; et Underkjæbe-Stykke, der nøje stemmer med denne Afstøbning, har Lydekker forefundet 
i Museet i La Plata, og han beskriver og afbilder det (1. c. pl. LVII, fig. 3) under Navnet Scelidothertum capel- 
linii, og som enstydigt med dette Navn opfører han, skjønt med Tvivl, $. magnum Bravard; paa denne sidste 
Sammenstilling ligger dog ingen Vægt, da Lydekker ikke synes at kjende Burmeister's Fremstilling af 
S. magnum undtagen fra Ameghino's Gjengivelse af den. Men Lydekker's Billede af 5. capellimir fore- 
stiller afgjort en anden Art end S. magnum; Underkjæben har netop ikke den korte svære Form som hos $. 
magnum; tværtimod er den fortil meget langstrakt, med Symphysis ment liggende langt foran første Tand; 
og første Tand har ikke den langstrakte Form som hos $. magnum; i sine Egenskaber stemmer Kjæben paa 
det nærmeste med $. leptocephalum; det er saa godt som afgjort, at S. capellimu er enstydig med 5. leptoce- 
phalum. 
Callistrophus priscus vil maaske vise sig at falde sammen med S. magnum. Den er opstillet af A. 
Wagner (Sitzungsber. d. k. bayerischen Akademie der Wissensch. zu Miinchen, 1860, p. 332—335) efter en 
Overarm funden i vulkansk Tuf ved Chimborazo i Ecuador; den er beskreven, sammenholdt med Owen's 
Billeder af tilsvarende Knogle hos Mylodon og Scelidotherium, men den er ikke afbildet. Zittel, der vel har 
set Knoglen, henfører den, med Tvivl, til »Platyonyx« (Handb. der Palæontol., Mammalia, 1891—93, p. 139), 
og han har maaske Ret; i de Oplysninger, der hidtil haves om den, er der neppe noget, der kunde tale deri- 
mod, o: at den var af S. magnum; men der er andre Muligheder. Den har ikke Foramen supracondyloideum; 
om Catonyx kan der da vel ikke være Tale. 
Overfor den typiske Art af Slægten Scelidotherium, S. leptocephalum, er S. magnum udpræget for- 
skjellig. Det mest ejendommelige for den er dens korte Ansigt, med de forholdsvis spinkle og frie Mellem- . 
kjæbeben, og Tilstedeværelsen af en lille veludviklet klobærende Tommelfinger, medens Kloen mangler hos 
S. leptocephalum. Men Forskjellen kan ikke regnes for mere end Art-Forskjel; Overensstemmelsen ellers er 
altfor stor. Ameghino har dog udskilt S. magnum (som han kalder S. capellinu) og nogle nærstaaende Former 
som egen Slægt »Scelidodon« (Contrib. etc., 1889, p. 724—731; Navnet er saa meget uden Mening, at det ikke 
kan tilstedes); paa Grund af Ukjendskab til Sammenhængen har han, som ovenfor sagt (p. 290), til samme 
AÅrt-Gruppe givet Navnet Catonyx. 
Efter Lund's Tid ere Knogler af S. magnum fra Lagoa Santa omtalte af forskjellige andre. 
De ikke faa Scelidotherie-Knogler, stammende fra Claussen's Indsamlinger, som Blainville har 
afbildet (Ostéographie, Genre Megatherium, 1855, pl. I—IV), har han ladet være ubestemte til Art. I hvert 
Fald de allerfleste af dem ere af $. magnum. En nedre Ende af en Overarm (pl. III, fig. 29) maa vel snarest 
være af Catonyx giganteus, hvis den virkelig er fra Brasilien. 
Det Hælben fra Hulerne ved Lagoa Santa, fundet af Claussen og sendt til Museet i Paris, hvor- 
efter P. Gervais (Journal de Zoologie, tom. III, 1874, p. 162—164, pl. V, fig. 4—7) har opstillet sin Valgipes 
deformis, er af S. magnum. Efter Billederne at dømme kan der ingen Tvivl være. Dets paafaldende Form 
har sin Grund i, at store Stykker af Indersiden og af den forreste Ende ere afbrækkede. — Nogle andre Haand- 
og Fodknogler, der gjemmes i Museet i Paris (hvorfra de stamme, er ikke meddelt), har Gervais senere gjet- 
ningsvis henført til Valgipes; han har sagt et Par Ord om dem og afbildet dem (Journ. de Z0ol., tom. VI, 1877, 
p. 204—205, pl. IV, fig. 3, 6, 7). De ere, i hvert Fald de fleste af dem, af Catonyr giganteus. 
Det Rulleben og det Skinneben, der med en Del af Claussen's Samlinger fra Hulerne ved Lagoa 
Santa ere havnede i British Museum og af Lydekker med Tvivl ere henførte til Scelidothertum bravardt, ere 
ligeledes af S$. magnum. SX. bravardi opstillede Lydekker (Proceed. Zool. Soc. London, 1886, p. 494—496, 
pl. XLVII og XLIX) efter et ufuldstændigt Skelet fra Argentina; kun Hovedskallen omtales dog nærmere. 
Hovedskallen af samme Skelet var tidligere beskreven og afbildet af Owen, der havde henført den til sin 8. 
leptocephalum (Philos. Transact. Roy. Soc. London, 1857, p. 101—110, pl. VIIT, fig. 2, 4, 5). Det var kun 
smaa og tvivlsomme Afvigelser fra den typiske S$. leptocephalum, Lydekker kunde paavise, og Burmeister 
(Anales del Museo Nacional de Buenos Aires, tom. III, 1883—91, p. 479—480) erklærede 5. bravardi for at 
være ét med $. leptocephalum. Ved denne Afgjørelse synes Lydekker at være bleven staaende; i Anales 
del Museo de La Plata, Paleontol. Arg., III, 1894, p. 87, opfører han selv S. bravardi som enstydig med 5. 
leptocephalum. Lydekker's Grund til at henføre de nævnte Knogler fra Lagoa Santa til S$. bravardi var den, 
at han fandt Overensstemmelse mellem Rullebenet og den tilsvarende Knogle af en Fod fra Argentina, som 
Burmeister (Monatsber. Akad. Wissensch. Berlin, 1881, p. 381, pl., fig. 2) havde afbildet under Navnet 
