299 
det i de fleste Tilfælde en Umulighed at dømme sikkert; oftest er der ikke andet at dømme efter end korte Be- 
skrivelser uden ledsagende Billeder. 
I det foregaaende Halvbind af E Museo Lundii vare urigtig formede Navne satte i » «, som oftest; 
i nærværende Afhandling er det kun gjennemført i Texten, ikke i alle Anmærkningerne; de »gale Navnes« Tal 
er altfor overvældende stort. 
Det er efterhaanden blevet almindeligt at tvivle om eller rentud at nægte, at den længe godkjendte 
Gruppe Gumlerne er naturlig; især Flower (On the mutual affinities of the animals comprising the order Eden- 
tata, Proceed. Zool. Soc. London, 1882, p. 358—367, en Afhandling der for første Gang paa rette Maade skjelner 
Gumlernes Hovedgrupper) og Max Weber (Beitråge zur Anat. u. Entw. des Genus Manis; Zool. Ergebn. 
einer Reise in Niederlåndisch Ost-Indien, Bd. II, 1891; p. 110, i Særtryk; og Die Såugetiere, 1904) have frem- 
sat den Tro, at den Gamle Verdens Gumlere slet ikke ere Slægtninge af de amerikanske. Weber opløser end- 
ogsaa Gumlerne i tre Ordener, Tubulidentata, Pholidota og Xenarthra, for derved at fremhæve, at intet særligt 
Slægtskab er paavist mellem de tre Grupper, skjønt han dog indrømmer, at de to første Grupper staa hinanden 
nærmere, end de staa ved Xenarthra. 
Grunden til dette Syn paa Sagen er vel snarest, at man har søgt Slægtskab og Lighed paa urigtigt 
Sted; man har ventet at finde Lighed mellem de tandløse Former i den Gamle og den Nye Verden, og man 
er bleven overrasket over de mange Uligheder, der fandtes. Og har man gjort sig nogen Tanke om, hvilke 
de oprindeligste Former vare, har man vel oftest ment at finde dem blandt dem, der have de stærkeste Tænder 
af mest uensartet Form, som Orycteropus, Peltophilus, Megatheriider. Baade i det ene og det andet har 
man været uheldig. De tandløse Former i den Gamle og den Nye Verden ere nogle af de øverste Led af to 
forskjellige Udviklings-Rækker og derfor mere indbyrdes afvigende end lavere staaende Former. Af de 
tandbærende Former med forskjelligartede Tænder er det kun Oryeteropus, der i den Henseende er op- 
rindelig; de andre have klart nok Præg af at være afledede af Former, hos hvem Tandsættet var mere 
vantrevet og ensartet. De af de kjendte Former af de to Grupper, der ere de laveste og staa hinanden 
nærmest, ere i Hovedsagen Oryeteropus paa den ene, Dasypodider paa den anden Side. Og man har ganske 
overset, at de oprindeligste Former paa begge Sider knyttes nær til Insektædere, og at en højst ejendom- 
melig, mangesidig Tillempning til Termit-Æden er fælles for dem. 
Det var en Mulighed, at Insektædere indbyrdes uafhængig i den Gamle og den Nye Verden havde 
givet sig til at vælge Termiter til deres vigtigste Føde; men der kan intet paavises, der kunde tyde paa, at 
dette skulde være Tilfældet; tværtimod, alle de kjendte amerikanske Gumlere ere i væsenlige Træk mindre 
oprindelige end den Gamle Verdens Gumlere, der nærmest se ud som Stamformer for de amerikanske. I for- 
skjellige af Pattedyrenes Ordener er der Former, der have vænnet sig til at leve af Termiter eller dog af bløde 
Insekter eller andet, der ikke kræver megen Tygning; blandt Monotremer er der saaledes Ornithorhynchus, 
Echidna og Acanthoglossus, blandt Pungdyr Myrmecobius og Tarsipes, blandt Insektædere Hemicentetes, blandt 
Flagermus Macroglossus og Glossophager, blandt Rovdyr Eupleres, Proteles og Otocyon, 0. s. v.; alle have de 
faaet Ligheder med Gumlere, større eller mindre; men for alles Vedkommende er det dog umiskjendeligt, hvor 
de have deres Tilknytning. Dersom Gumlerne havde forskjelligt Udspring, blot fra forskjellige Grupper af 
Insektædere, er det sandsynligt, at man vilde kunne spore det, at de ikke vilde være fælles om en lang Række 
ensartede Omdannelser. 
Til Støtte for den gamle Opfattelse, at Gumlerne ere en naturlig Gruppe, er i nyere Tid talt af Windle 
& Parsons (On the Myology of the Edentata; Proceed. Zool. Soc. London, 1899, Afsnittet p. 1014—1017) 
og af Ameghino (Anales del Museo Nacional de Buenos Aires, tom. XIII, 1905, p. 59—95), hvis Fremstilling 
dog i mange Maader frister til Modsigelse. 
Den Mening, at Gumlerne fra første Færd ere Insektædere, der særlig have lagt sig efter at æde Ter- 
miter, og at de Egenskaber, som de have faaet som Termit-Ædere, i en væsenlig Grad ere nedarvede til de 
højerestaaende, planteædende Gumlere, er fremsat i Vidensk. Medd. Naturhist. Foren. for 1882, p. 24—25. 
Af de faa, der i det hele have tænkt paa Spørgsmaalet om Gumlernes Oprindelse, er der ellers fremsat de mærke- 
ligste Tanker. 
Støttet paa sine indgaaende Undersøgelser over Gumlernes Hovedskaller er Parker (On the struc- 
ture and development of the skull in the Mammalia, part II, Edentata; Philos. Transact. Roy. Soc. London, 
38% 
