Til Beltedyrene regner Osborn (An Armadillo from the Middle Eocene, Bridger, of North America; 
Bull. Amer. Mus. Nat. Hist., vol. XX, 1904, p. 163—165, og The Age of Mammals, 1910, p. 541) Slægten Meta- 
chiromys, der skal kjendes ret fuldstændig efter Skelettet. (Wortman, der har opstillet den efter nogle Stykker 
af Kjæber og andre tarvelige Levninger, regnede den for en Slægtning af Chvromys.) Den skal minde om Dasy- 
pus og Euphractus. Men den har emailleklædte Tænder, en Egenskab, der stiller den lavere end alle kjendte 
Gumlere; den har ikke de ejendommelige Ledforbindelser i de bageste Ryghvirvler og i Brystbenet, der ud- 
mærke alle kjendte amerikanske Gumlere og stille dem paa et højere Trin; den har ikke Forbeninger i Huden 
og ikke sammenvoxede Halshvirvler, hvad der stiller den lavere end alle kjendte Beltedyr. Derimod er dens 
Tandsæt i visse Retninger i høj Grad paafaldende udviklet: fortil i hver Kjæbe har den en stor sammentrykt, 
Stødtand-lignende Tand, tilsyneladende Hjørnetand, og nær den nogle smaa Vantrivninger; ellers er den tandløs. 
Endnu foreligger kun en kort, foreløbig Beskrivelse af Slægten og ingen Billeder undtagen et ganske uklart 
lille Billede af hele Skelettet (The Age of Mammals, p. 164); en fast Mening om den er det derfor umuligt at 
danne sig. Er det en Gumler, kan det kun være Spidsen af et langt udløbende Sideskud af den allerældste 
Gumler-Stamme; men den største Sandsynlighed er for, at den intet har med Gumlerne at gjøre. 
15) p. 244. Uddøde Slægter af Myrmecophagiderne kjendes ikke med Sikkerhed. 
Protamandua og Promyrmephagus har Ameghino (Anales de la Sociedad Cientifica Argentina, 
tom. LVIII, 1904, p. 127—129, i Særtryk) opstillet efter Levninger fra »eoceno superior (santacrucense) de 
la Patagonia austral«, og han har henført dem til Myrmecophagidæ. Grundlaget for den førstnævnte Slægt 
er et Hælben, for den sidstnævnte Slægt, der omfatter to Arter, er det to Rulleben (et af dem afbildet i Anales 
del Museo Nacional de Buenos Aires, tom. XV, 1906, p. 378). Efter hvad der er oplyst, ser det ud til, at Hen- 
førelsen til Myrmecophagiderne kunde være rigtig; men det maa huskes, at de oprindeligste Bradypodider 
i Form af Rulleben og Hælben neppe nok have afveget fra de oprindeligste Myrmecophagider. Endnu ere 
de to Slægter altfor lidt kjendte til, at deres Stillmg kan bestemmes. 
Adiastaltus, med to Arter, er opstillet af Ameghino efter to Overarme og enkelte andre Knogler 
fra »eocæne« Lag i Patagonien (se især Énumér. synopt. des espéces de Mammiféres fossiles des formations 
éocénes de Patagonie, 1894, p. 183—186); han henførte Slægten til Monotremerne, med Urette. En af Over- 
armene har Ameghino afbildet (Publicaciones de la Universidad de La Plata, Conferencias, No. 2, Octubre 
1904, p. 19). Den er klart nok af den Type, der er fælles for Myrmecophagider og Bradypodider, men er af 
en særlig højtudviklet ejendommelig Form, med tapformet fremstaaende nedre Ende af Crista deltoidea, 0. s. v.; 
den minder paafaldende om Overarmen af Cycloturus, saa paafaldende, at der ikke godt kan tvivles om, at 
den har tilhørt en Slægt af Myrmecophagiderne, en højtstaaende Slægt af Familien, staaende nær Cycloturus. 
Men en Mulighed er der for, at Ligheden med Cycloturus ikke er Tegn paa nærmeste Slægtskab; Afstanden 
fra andre Medlemmer af Myresluger-Dovendyr-Gruppen er ikke stor; tilsvarende Omdannelser kunde vist 
let fremkomme i forskjellige af Gruppens Afdelinger. 
16) p. 246. Matthew (The ancestry of the Edentates as illustrated by the skeleton of Hapalops; 
reprinted with additions from the American Museum Journal, vol. XII, 1912, p. 300—303) tænker sig, som 
rigtigt er, at Hapalops har kunnet baade klatre og gaa paa Jorden; men om Haandens og Fodens Stilling under 
Gangen hos Hapalops og dens Efterkommere gjør han sig Forestillinger, der neppe kunne være rigtige. Han 
mener, at Hapalops har traadt paa Fingrenes Knoer (knuckles), og at Foden derimod har hvilet fladt paa Fod- 
saalen. Og om Fremkomsten af de ejendommelige Haand- og Fodformer hos de yngre store Kæmpedovendyr, 
der stamme fra Hapalops, og som han tænker sig som udelukkende Fodgængere, ikke klatrende, siger han: 
»This position (2: paa Knoerne) habitually taken would tend in the course of time in a terrestrial descendant 
to be modified by resting on the outer side of the hand, and in this way the peculiar twist in the fore foot of 
the giant ground sloths is very exactly accounted for. The hind foot also became twisted inward, but from 
a position resting on the sole of the foot, and this again explains how various peculiarities in the hind foot 
construction of the great ground sloths arose«. Men Matthew har ingen Grunde givet for den Tro, at Hapal- 
ops har ført Haanden paa anden Maade, end dens Slægtninge have gjort det, at den har traadt paa Knoerne 
og ikke som baade Myreslugere og de store Kæmpedovendyr paa Haandens Yderrand. Og for Fodens Ved- 
kommende er det givet, at den hos Hapalops er en udpræget Klatrefod, med bladformet udbredt Hæludvæxt, 
39% 
