77 



nende vil derfor efter al Sandsynlighed gjælde om de ovenfor 

 som griinlandske betegnede Slægter; de ere uden Tvivl ogsaa 

 repræsenterede ved den Deel af den amerikanske Kyst, der i 

 Henseende til Klimatforhold o. s. v. kan betragtes som analog 

 med den skandinaviske. For med Bestemthed at kunne skjelne 

 mellem amerikanske og europæiske Echinodermslægler udfordres 

 imidlertid en noiagtigere Kundskab om det tempererede Amerikas 

 Echinodermfauna, end vi for Tiden besidde. 



For Arternes Udbredning gjælde lignende Regler som de, 

 der her ere fremsatte for Echinoderinslægternes Udbredning i de 

 nordiske Have. Ikke mindre end 13 Arter ere fælleds for 

 Gronlands Vestkyst og Finmarken, og det er ikke usand- 

 synligt, at de alle 13 ogsaa findes ved Spitzberge n, da dette 

 allerede vides om en Deel af dem. Vi kunne efter deres Ud- 

 bredningsbæltes storre eller mindre Bredde dele dem i 2 Grupper; 

 den ene omfatter 7 Arter med meget stor Udbredning, 

 nemlig: 



Cucumaria frondosa Gunn. Solasler endeca Lin. 



Psolus Phantapus Str. — papposus Lin. 



Echinus drbhachiensis Miiil. Ophiopholis aculeata Miill. 



Cribrella sanguinolenta Mlill. 



De findes nemlig ikke alene i det arktiskeHavbælte, 

 d. v. s. i Ishavet og de nærmest tilstiidende Dele af Atlanterhavet, 

 men ogsaa i hele den subarktiske (bo reale) Region, 

 d. V. s. ved alle det nordlige Atlanterhavs Kyster, ved alle skan- 

 dinaviske og brittiske, ved Islands, Newfoundlands og Ny-Eng- 

 lands Kyster. Med Undtagelse af Echinus drbhachiensis^ der kun 

 gaaer til det nordlige Skotland og saaledes gjor Overgangen til 

 den næste Gruppe, findes de alle i Kanalen'*'^) mellem England 

 og Frankrig; Dpt. Finisterre i Frankrig (c. 48^/^° N.Br.) og Cap Cod 



^^) For Solasler cndecas P'oiekomst i selve Kanalen liar jeg ligtionok ingen 

 Hjemmel ; men den Ibrekominer paa andre Steder af de .«ydbrittiske 

 Kjslei. 



