90 



nodermer; han betragter nemlig som „hoinordiske og af skan- 

 dinavisk Oprindelse": Echinus tiorvegicus og E. ncglectus , Cidaris 

 papillata og Asterofhyton Linckii^ som nordiske Amphiura fdi- 

 formisj Alecto petusus, Asleropsis pulvillus og Asteracanlhion 

 roseus ; som cel tiske Echinus Sphæra og E. miliaris og som 

 lusitaniske E. melo , limdus etc. (Smlgn. p. 124 samme- 

 steds) — en Gruppering, som jeg ikke finder meget grundet 

 efter de Oplysninger om disse Dyrs Udbredning, som vi nu be- 

 sidde. 



Schmarda antager i ^jDie geographische Verbreitung der 

 Thiere" III (1853) fiilgende 3 Regioner: 1) det nordlige 

 Ishav (Havpattedyrenes og Amphipodernes Rige) indtil 0° Iso- 

 thermen , altsaa omtrent svarende til vort arktiske Havbælte; 

 2) det nordlige Atlanterhav (Torskenes og Sildenes Rige) 

 indtil 20° C. Isothermen og Sargasso-Bankerne; 3) Middel- 

 havet. 



Endelig har Dana i sit Skrift „on the classification and geogra- 

 phical distribution ofCrustacea, 1853" leveret det fuldstændigste 

 Arbeide. vi endnu besidde over nogen Dyreklasses geographiske 

 Udbredning, et Arbeide, der maa faae en betydelig Igdflydelse 

 paa den zoologiske Geographies Udvikling. Dana viser forst, at 

 man ved Bestemmelsen af de zoogeographiske Provindser og Zoner 

 maa gaae ud fra Isocrymerne o: Linier, som forbinde de 

 Punkter, der i den koldeste Tolvtedeel af Aaret (30 Dage) have 

 samme Middelvarmegrad, uden Hensyn til om denne koldeste Maa- 

 ned falder paa den ene eller den anden Aarstid. Efter at have 

 bestemt disse Linier, som paa Grund af de kolde og varme 

 Strtimningers Indflydelse afvige betydeligt fra de geographi- 

 ske Breddecirkler, for hver Grad af det Fahrenheitske Thcr- 

 mometer, lader han hver 6te af dem begrændse exi ny Zone, 

 med Undtagelse af nærmest ved Polerne, hvor der springes fra 

 26 til 35° F. , og faaer paa denne Maade folgende Zoner paa 

 hver Side af Ækvator: 



