.— 31 — 
dess gräns i hafvet sammanfalla med nordgränsen för 
Gadus morrhua och i allmänhet böra dragas mellan 
65 och 68 N. Lat. — Den derefter vidtagande 
zonen vill jag nämna glacialzonen, dit jag räknar 
Boothia Felix, Grönland, söder om -Upernavik, till om- 
kring 65”, Jan Mayen och Beeren-Island. Norr om 
749 N. Lat., fastän icke jemt följande latitudcirkeln, 
anser jag den nordligaste eller polarzonen vidtaga. 
dit jag hänför samma länder, hvilka RICHARDSON till- 
delar polarfloran. Såsom typiska för denna zon anser 
jag Spitsbergen och de länder, som skiljas genom det 
sund uti arktiska Amerika, hvilket fortsättes från Lan- 
caster sund till Macclure-Strait. Åfven torde Grönland 
norr om Upernavik och Nova-Sembla höra räknas hit. 
Uti hafvet mellan Europa och Amerika karakte- 
riseras den hyperboreiska zonens södra gräns temligen 
tydligt af de stora fiskbankarne, der arter af Gadus 
och Pleuronectes utgöra föremål för ett storartadt 
fiske. Fiskbankarne vid New Foundland äro sedan 
gammalt bekanta; på bankarne norr om Island 
ansägos 1857 2—300 engelska och franska far- 
tyg vara sysselsatta. Finmarken och Nordlanden 
gilva sitt stora fiske från Lofoden till Ryska 
Lappmarken, hvilket med fog kan sägas föda hela 
befolkningen, då dess öfriga näringsgrenar äro för 
obetydliga att härvid kunna komma i beräkning. — 
