fö NN 
delse, som om de tillhörde en och samma kontinent. — 
Af de vextätande djuren är renen uthålligast; isbjör- 
nen tyckes till och med tilltaga mot polartrakterna. 
Fjellräfven är kanske talrikast inom den medlersta zonen. 
Bäst kan man följa den arktiska fågelfaunans af- 
tägande mot norden. öm man iakttager dess utbredning 
inom Arktiska Amerika, som i hela sin utsträckning 
företer temligen likartade förhållanden. Inom Asien 
motsvara Boganida som gränsar in till skogsregionen, 
och det norr derom liggande Faimyrlandet?)temligen 
nära den mellan 67” och 73” utbredda delen af Ark- 
tiska Amerika, hvars öfverensstämmelse i fågelarter 
med Europa äfven tilltager mer och mer mot norden. 
(Då t. ex. af Amerikas 63 och Europas 75 arter 
Sylvie norr om 36” N. Lat. endast 4 förekomma i 
hbecce verldsdelarne, äro af 935 och 111 arter sim- 
fåglar 77 gemensamma). Utmed trädgränsen: och der- 
ifrån till 69” N. Lat. finnas i Amerika nära dubbelt 
så många arter, som mellan €9” och 73” och mer 
än 3 gånger flera än vid Parry-öarne. Minskningen 
uti arternas antal gäller i första rummet Sparffåglarne, 
hvilka från 20 uti den hyperboreiska reduceras till 
4 uti glacial- och 2: i polar-zonen. De öfriga ord- 
ningarne aftaga nästan jemnt med en tredjedel från 
") MiDDENDORFFS undersökningar öfver fåglarne i dessa länder, 
på hvilka vi bygga denva jemförelse, äro minst fullständiga 
med afseende på sim fäglarne. 
