vit med omsorg studerade af SCORESBY, MARTINS och 
DURoCHER, äfvensom till en del af LaATtTtaA. +) 
Det skulle således vara öfverflödigt att här fram- 
ställa mina egna iakttagelser i detta afseende, om ej 
de nämnde författarne gjort sina undersökningar innan 
CHARPENTIER, ÅGASSIZ och J. D. ForBES bekantgjort re- 
sultaterna af sina forskningar. Åtskilligt är derigen om 
af dem förbisedt, som de säkerligen skulle iakttagit om 
de efter år 1842 besökt Spitsbergen; och jag har 
dessutom genom att uppehålla mig uti nästan alla fjor- 
darne vid vestra Spitsbergen fått tillfälle att iakttaga 
flera jöklar, än SCORESBY, som till följe af sitt yrke 
mäste tillbringa sin mesta tid i öppna sjön, och flera 
än den franska expeditionens vetenskapsmän, hvilkas 
forskningar uteslutande anstäldes i Bell-sund och Mag- 
dalena Bay. 
Vidare hafva just dessa mäns skrifter bidragit 
att gifva en orätt föreställning om de arktiska jök- 
larnes fysiska beskaffenhet. Martins såg nemligen 
”) SCOREsSBY, Account on Arctic regions, London, 1820. — 
Martins, Glaciers du Spitsberg, comparés å ceux de la Suisse 
et de Ja Norwége (Bibliotheque Universelle de Geneve, 
Juillet, 1840). — DurocHErR, MÅåmoire sur la limite des 
neiges perpétuelles, sur les Glaciers du Spitsberg comparés 
å ceux des Alpes ete. (Voyages en Scandinavie etc. sur la 
Corvette la Recherche, publ. par Gaimard, Geographie Physique, 
I, 2:me partie, Paris.) — LATtaA, On the Glaciers of Spits- 
bergen (Kdinb. New Philos. Journ. Juni, 1827, p. 95.) 
