— 13 — 
omöjlighet ännu måst stadna inom de obevista åsig- 
ternas område. År det nu förhållandet, att inom den 
arktiska regionens djurverld flera zoner kunna urskil- 
jas, och att samma djur, som ännu inom hvardera af 
dessa zoner lefva, anträffas som fossila i de länder, 
hvilka till hvarandra intaga en likartad geografisk och 
klimatologisk ställning med den, dessa olika zoner nu 
intaga till hvarandra; och dertill kommer, att vid när- 
mare undersökning af de verkningar, framglidande jök- 
lar utöfva på underliggande berg, dessa finnas vara, 
hvad de förut antogos, eller fullkomligt homogena med 
de på våra berg iakttagna refflor och slipningar; att 
hos oss verkligen finnas samma bildningar, som i jö- 
kelbärande länder än i dag kunna iakttagas uti de 
gärden, hvilka af jöklarne framskjutas; så måste det 
vara tillåtet att såsom bevist anse, hvad förut varit 
hypotes, eller med andra ord, att i bestämdare or- 
dalag yttra sig om en period af vår jords geologiska 
utveckling, den vi adeqvatast benämna: 
Arkltiska regionens tidigare längre utsträckning. 
Det var ej ensamt LovÉN som fann att en ishafls- 
fauna lefvat vid vestra Europas kuster. Obekant med 
LovÉNS undersökningar offentliggjorde FORBES Samma år 
(1846), som LovÉN skref sin afhandling om Skandi- 
nraviska molluskernas geografiska utbredning, ") sitt 
”) Redan 7 år tidigare hade likväl Prof. LovENn vid naturfor- 
skare-mötet i Göteborg framställt sin åsigt om de fossila 
