des TQ 
tillhörde ett varmare luftstreck, långsamt dragit sig 
undan. Skogar af ek, fur och gran, (det sednare 
trädslaget numera främmande för Brittannien) uppväxte. 
hvilka nu finnas under snäckhankarna, medan faunan 
blef allt mera Jik den Nord-Amerikanska. Först ännu 
längre fram skulle det egentliga ishafs-klimatet inträdt, 
för. att sedan i. sin ordning åter lemna rum för ett 
annat, i hvilket en något sydligare flora och fauna 
kunde trifvas. Dessa  »glacialbeds» träffas både i 
östra och vestra Skottland, på båda sidorna af norra 
England, i Wales, genom en stor del af Irland och 
på ön Man. Lagrens mägtighet uppnår 100 fot och 
de sträcka sig från hafsytan ända till 1,000 fot der- 
öfver. De motsvaras tydligen af de lager, hvilka i 
Bohuslän, Wermland och Dalsland finnas öfver vat- 
tenytan, med den skillnad likväl, att de svenska fos- 
sila lagren bevisligen tillhöra ett långt kallare haf, 
hvars motsvarighet måste sökas norr om Labrador och 
sannolikast vid någon del af Grönlands vestkust. Ty 
sjelfva Finmarkens fauna innehåller långt sydligare 
elementer, än denna numera hos oss utdöda. 
Icke blott uti England och Skandinavien finnas 
dylika aflagringar. De af MURCHISON och VERNEUIL ") 
vid Dvina-floden funna fossila mollusklager härstamma 
”) MURCHISON, MNRussia aud the Ural Mountains, I, p. 329, 
London, 1845, 4:0. 
