SI Vy RE 
på öfversta delen af de afslipade bergkullarne, vara 
parallela och i allmänhet löpa vinkelrätt emot den 
bergskedjas rigtning, hvarifrån jökeln kommit. 
Jökelåsarne med sina utan all ordning samman- 
hopade massor måste äfven kunna spåras, om också 
skymda af sednare geologiska förändringar, liksom de 
stora, mer eller mindre skarpkantiga erratiska block, 
hvilka jökeln medför ifrån sitt ursprung. 
När jöklarne efter CHARPENTIERS uppträdande blifvit 
föremål för noggrannt studium, fann man att de äro 
uti en ständig rörelse nedåt, lika väl och efter samma 
Jagar som en flod, men endast oändligt mycket lång- 
sammare. Om orsakerna till denna rörelse har myc- 
ket blifvit skrifvet; alla noggranna undersökningar 
gifva emedlertid vid handen att den ej är lik en fast 
massas glidande utför ett lutande plan, lika litet som 
den kan tillskrifvas den antagna utvidgningen, när det 
vatten, som genomdränker jökelisen, skulle frysa. 
När man undersöker det berg, hvarpå jökeln 
framskrider, finner man utan undantag, såsom redan 
vid beskrifningen af Spitsbergens jöklar blifvit om- 
nämdt, mellan isen och den fasta hällen en mängd 
grus och sand, till en stor del förmald till det finaste 
"stoft.  Häraf blifva också alla de elfvar, hvilka fram- 
komma under eller utmed jökeln, alideles ogenom- 
skinliga, hvarföre t. ex. på Island de flesta dylika 
elfvar: kallas >Hvitar. 
