= PR 
nn a 
Jemför man nu denna ännu pågående slipning 
och reffling vid en jökel inom Skandinavien, hvilken går 
så nära hafsytan att dess understa kant ej är 100 
fot deröfver, med de: refftor, den slipning med sina 
stöt- och läsidor, som finnes öfver hela denna halfö 
ända ned till vattenytan, så skall man äfven vid den 
noggrannaste granskning fåfängt söka upptäcka minsta 
olikhet dem emellan. Tvar man blottar berget från 
derofvan liggande grus och sand, som skyddat mot 
luftens åverkan, finner man refflorna lika tydliga, som 
de, hvilka än i dag åstadkommas af jöklar inom samma 
land. SeEFstrRöÖmMs år 1836 först framstälda åsigt om 
vattenfloder såsom fenomenens orsak kunde c€j längre 
tillerkännas ens möjligheten af sannolikhet när under- 
sökningarne sträckt sig längre än till södra och med- 
lersta Sverige. BöTLInGK +) fann i Finland att reff- 
lorna: der vetta mot Ishafvet, Hvita hafvet och Ladoga- 
sjön, och om man härmed sammanställer iakttagelserna 
rörande rigtningen af de Skandinaviska bergens refflor, 
får man knappast något väderstreck, åt hvilket ej den 
antagna rullstens-floden skulle gått. 
DU«OCHER, som är en ifrig förfäktare af den åsig- 
ten att slipningen skett under en vattenflod, nödgades 
derföre, för att förklara detta förhållande, antaga flera 
centra för densamma. Sålunda måste rörelsens orsak 
”) Ediub. New. -Philos. Journu. Vol. XXXII, p. 103 
