sl ÖN 
tigt och sammanbinder de motsatta bergssidorna med 
sin höga vall, som endast genomskäres af den från 
jökeln kommande elfven. — Vid Drifstuens gästgifvare- 
gård på Dovre fjell ligger en dylik vall flera tusen 
fot öfver hafvets yta och omöjlig att skilja på något 
sätt från de gärden, som omgifva nuvarande jöklar. 
En författare, som är motståndare till åsigten att 
jöklar åstadkommit slipnings-fenomenen i Skandina- 
vien ), beskrifver troget bildningar i trakten af Fä- 
mundsjön, hvilka äro alldeles lika jökelgärden. Uti 
fjelltrakterna synas dessa bildningar i allmänhet mera 
tydligt bibehålla sin ursprungliga form, medan de ge- 
nom sednare geologiska tilldragelser i Sverige synas 
svårare att igenkänna och man är här mera inskränkt 
till att studera deras anordning och innehållets be- 
skaffenhet, sedan den ursprungliga yttre formen blifvit 
bortskymd. 
Den förste, som, så vidt jag vet, skiljt de gamla 
jökelgärdena i Sverige från dess "åsar, är R. CHAM- 
BERS 44). Under en resa uti Skandinavien uppdrager 
”) HÖRBYE: De erratiske Phanomen på Rigsgreendsen, i Nyt 
Magazin for Naturvidensk., VIII, p. 337. 
”) R. CHAMBERS: On the glacial Phoenomena in Scotland and 
parts of England, Edinb. New Phil. Journal, 1853. Då 
litteraturen öfver Skandinaviens arktiska fenomen är så spridd 
uti en mängd tidskrifter att jag icke kan bestämdt uppge 
att jag tagit kännedom om alla uppsatser i detta ämne af 
män, som ej på stället pröfvat sina uppgifters öfvereusstäm- 
