mindre tydeligt hak. —Duernes næb er svagt og ved roden be- 
dækket af en blød svulst; hønsenes er hårdt og hvælvet. Hos 
vaderne er det igjen meget: forskjelligt, snart blødt og bøjeligt, 
snart hårdt, men i almindelighed meget langt, ret eller buet. 
Blandt svømmefuglene har en hel del et særeget dannet næb, 
der er bedækket af en nerverig, følsom hud; langs kjævernes 
indre kanter er fæstet en række kortere eller længere tværs- 
stillede hornplader eller lameller, og overnæbbet er forsynet 
med en neglformet spids, der benævnes næbneglen. Hos somme 
arter er næbbet ovenpå ved roden forsynet med en høj ben- 
agtig knold eller knude, som vi kan kalde pandeknuden. Græn- 
sen mellem næbbets hornagtige del og pandens fjærklædning 
benævnes pandeskillet. — Mellem underkjævens grene på næb- 
bets underside, skyder en i regelen fjærklædt vig frem, den 
såkaldte hagevinkel, hvis afstand fra næbspidsen sammenlignet 
med næseborenes afstand fra samme, for visse grupper leverer 
en udmærket karakter. 
Hovedet deler vi i flere regioner: fra næbroden og bag- 
over har vi oventil pande, isse, baghoved og nakke; siderne 
indbefatter føjlerne eller grimen, egnen mellem næb og øjne, 
øje- og øretrakten; hovedets underside dannes forfra bagud af 
hagevinkelen, hagen og struben. — På halsen har vi at 
adskille halsryg og fremhals, på ryggen (der hos nogle søfugle 
kaldes mantel) fremryg og bagryg; den del af legemets over- 
side, der ligger mellem bagryggen og halens øvre dækfjær 
benævnes overgump.— Kroppens underside deles i bryst (frem- 
bryst og brystsider) og bug samt undergump, beliggende mellem 
bugen og halens undre dækfjær; de af de sammenfoldede vinger 
skjulte kropssider kaldes hypochondrier. 
Kjønsforskjellen er inden fuglenes klasse stærkt udpræget 
i det ydre. Man vil i almindelighed kunne skjelne hannen fra 
