imidlertid langtfra skarpt optrukne.  Saaledes finder vi adskil- 
lige arter, der i almindelighed opholder sig hele året i landet, 
men hvoraf en del, især de yngre, om vinteren trækker syd- 
over, ligesom det ofte hænder at talrige individer af trækfugle 
overvintrer langs de sydlige og vestlige kyster. 
Når der er tale om fuglenes opholdssted, har det altid 
størst interesse at kjende de forhold, under hvilke de hækker, 
og til disse er der også i dette skrift i almindeligbed kun taget 
hensyn. Der hvor fuglen forplanter sig, må vel og dens hjem 
ansees for at være, og de forhold, hvorunder den da lever, er 
vistnok de for den ejendommelige. 
Skal man karakterisere fuglene efter disse, har man først 
og fremst at skjelne mellem land- og vandfugle. Hine om- 
fatter igjen de arter, som hækker på enge og dyrkede marker, 
eller i de til disse grænsende skovkanter, endvidere dem, som 
hører hjemme i skovene — løv- eller nåleskove —, endelig 
dem, som har sit tilhold på stenet og bjergigt, mer eller mindre 
højtliggende terræn. Disse sidste danner en overgang til dem 
af vandfuglene, der ruger på fjeldene ved kjær og myrer; sam- 
men med dem, som hækker ved større indsøer eller elve danner 
disse gruppen ferskvandsfugle; søfuglene derimod har sit 
væsenligste tilhold ved saltvand; dels ude ved havet blandt 
skjær og holmer, dels inde i de dybere gående fjorde; nogle 
hækker ogsaa tildels ved ferskvand. 
Som allerede anført gjælder dette kun forplantningstiden, 
og det er almindeligt, at fugle, som tilbringe sommeren i sko- 
vene, om høsten og vinteren stryger om på de åbne steder, 
eller at vandfugle, der ruger ved ferskvand, de øvrige årstider 
søger sit ophold ved havet. 
