10 H. H. GRAN. M.-N. Ki: 
vokser den derfor hoiest; men overalt, hvor den findes, gaar den høiere, 
end vandet i almindelighed stiger, og fugtes alene ved sprøiten af bølgerne. 
Længere nede er vegetationen ofte temmelig fattig, især paa glatte 
fjeld, hvor Fucaceerne mangler; den mest karakteristiske art er her Polyst- 
phonia Brodiei; men sammen med denne findes dels flere af de ovenfor 
omtalte litorale alger dels andre, saasom Chordaria flagelliformis, Cera- 
mium diaphanum og endel nedenfor omtalte arter, som ogsaa findes i 
den sublitorale region. Denne vegetation svarer i biologisk henseende 
nærmest til Hansteens «broget-pelagiske formation» paa vestkysten”; 
men den er meget fattigere saavel paa individer som paa arter. 
Sammen med Polysiphonia Brodiæi eller som bestanddele af forskjel- 
lige af de ovennævnte litorale formationer forekommer hyppig endel alger, 
som under forskjellige former er udbredte omtrent i alle dybder. Det er 
nogle af vore allermest almindelige Florideer, saasom: Ceramium rubrum, 
Polysiphonia violacea, nigrescens og urceolata. De litorale former af 
disse har i almindelighed, især paa exponerede steder, meget tætte gren- 
systemer, mellem hvilke vandet holdes tilbage; ofte er hovedaxen eller 
de sterre grene piskformig forlangede med korte, tætte knipper af smaa- 
grene ordnede i klaseform; herved bliver friktionsmodstanden mod bøl- 
gerne forholdsvis liden. Under disse forhold kan baade Polysiphonia 
violacea og P. nigrescens faa ikke liden habituel lighed med P. Brodiæi, 
i hvis selskab de vokser. 
Selv den udpræget sublitorale art Polysiphonia elongata har en 
varietet (var. microdendron F. G. Ag., kfr. p. 24), som forekommer paa 
sterkt exponerede steder ved eller straks under laveste vandstandslinje. 
Ved Skarvesæte ved Bolærne har jeg seet den med tætte, kugleformige 
grenknipper af en tommes diameter, hvor en stor mangde vand holdes 
fast og utallige smaa krebsdyr soger ly, naar bolgerne trækker sig tilbage. 
Som mere eller mindre underordnede led i de litorale formationer 
optræder ogsaa endel alger, der har sit typiske hjem i den sublitorale 
regions øvre del, og som derfor skal omtales i det følgende. 
Desuden findes ofte i store mængder endel uanselige, skorpeformige 
eller filtformige alger, der ved sin form eller voksemaade byder en for- 
holdsvis liden overflade ligeoverfor de ydre faktorer og derfor er temmelig 
I Hansteen, 1. c., p. 348. 
