1896. No. 2. KRISTIANIAFJORDENS ALGEFLORA. 39 
Der er dog i den videre udvikling den forskjel, at medens hver celle hos 
K. sorifera omdannes til mange torummede sporangier med hver sin sær- 
skilte aabning, svarer der hos K. szriarioides kun en eller heist to aab- 
ninger til hver sporangie-modercelle. 
Denne forskjel har jeg ikke anseet at være saa betydelig, at den kan 
betinge nogen generisk forskjel. Men ialfald foreløbig har jeg fundet det 
utilraadeligt at opføre K. striarioides kun som en større, kraftigere udviklet 
varietet af K. sorifera. 
Sublitoral, fæstet til større alger, som Polysiphonia elongata. Paa 
exponerede lokaliteter eller i sterk strøm bliver den spæd og tætbygget, 
paa rolige steder større og skjørere (Sandspollen ved Drøbak). 
Drøbak, Sandesund. 
Bemerkninger. 
Kjellmania striarioides minder i habitus, tilvækstmaade og bygning, 
med hensyn til cellernes og chromatoforernes form saa meget om de 
spædere former og yngre exemplarer af Striaria attenuata, at der paa- 
trænger sig den mulighed, at den kun repræsenterer en generation med 
plurilokulære sporangier af denne alge. 
Exemplarer af Striaria med plurilokulære sporangier angives at vere 
fundne af Farlow (Torr. bot. Cl. 9, kfr. Kjellm. Handbok). Farlow 
beskriver dem som mindre end de sedvanlige kjendte med unilokulære 
sporangier og angiver, at de har solide, ikke hule skud. De ligner yngre 
exemplarer af Stréaria attenuata, og Farlow antager muligheden af, at 
de senere kan vokse ud til den sedvanlige størrelse og da bære uniloku- 
laere sporangier. 
Farlows beskrivelse kunde saaledes stemme godt med Ajel/mania 
striarioides, og denne alges monosiphone grenspidser staar heller ikke i 
strid hermed. Thi ogsaa hos Striaria attenuata kan grenspidsene bestaa 
af en enkelt række af celler, ikke alene under tilvæksten, men ogsaa ialfald 
paa ganske korte strækninger paa fuldt udvoksede exemplarer, som jeg 
havde anledning til at iagttage ved Drebak. (T. I, fig. 7). 
Mod identiteten taler den omstændighed, at Ajellmania striarioides 
fuldstændig mangler parafyser, og at cellerne ikke svulmer tondeformig 
eller nasten halvkugleformig op som selv de sterile celler hos de fertile 
exemplarer af Striaria (kfr. fig. 7). Parafyserne tillegges af flere for- 
fattere stor systematisk værdi; der er dog ogsaa en mulighed for, at disse 
en—faacellede vegetative kortskud ialfald hos nogle arter ikke er at betragte 
som morfologisk selvstændige organer, men som aborterede sporangier, frem- 
