1S62. Lituola ( Pia copsüinc form) ccnomana Carp. Introdiiction to tlie study of Foraminifera, p. 143. 



PI. XI. fio-. IL— 14. 

 1866. Placopsilina prolijcra Terquem. Foraminiferes du Lias. 6me Mem., p. 493, pl. XX, fia-. 24. 



1866. Placopsilina hybrida idem ibid. PI. XX, fig. 25, 26. 



1867. Lituola cenomana d'Orb. Brady. Proc. Somerset. Arch. and Nat. History Soc. Vol. XXIII., 

 p. 105. PI. I., fig. 1. 



1884. Placopsilina ccnomana 6! Orh, Brady. Report of Challenger. Vol. IX., p. 315. PI. 36, fig. 1 — 3. 

 Skofapka skoro vzdy pfirostlä, nejcasteji na skofäpkäch üstfic (Ostrea) neb zubech zralokü 

 aneb na stitkäch PoIIicipodü, na rourkäch cervü (Serpula), velmi zfidka volnä, a to byvaji jen 

 fragmenty mladiich cästi skofapky, spirälni cäst byvä vzdy pfirostlä. Strana, kterou skofapka 

 pfirüstä, jest vzdy hiadkä, o cemz se lehce rnüzeme pfesvedciti, odloupnuvse 

 ji od pfedmetu, na nemz Ipi ; tu pak byvä na te strane pozorovati i pficky 

 a strukturu vnitfni (viz vyobrazeni v textu c. 4. a 5.). Na strane protejsi, zevni, 

 jest skofapka mirne klenutä neb zplostelä, nekdy i nepravidelne prohnutä. 

 Komürky poctem 6 — 18 z pocätku se vinou spirälae, mnohdy velmi pravidelne 

 (Tab. II. fig. 4.), pozdeji pocinaje asi sedmou neb az desätou komürkou, fadi 

 se k sobe v jedne cäfe, pfimce, jez v nekterych pfipadech i koimo vzhüru 

 smefuje (viz fig. 3.). Tim zpüsobem povstävä znämy tvar biskupske hole, 

 odkudz tez jmeno rodove pochäzi. Casto vsak komürky, ale pouze u velmi 

 starych individui, nezachovävaji smer pfimky, nybrz se i hadovite a nepravi- 

 delnym smerem k sobe pfiklädaji, tak ze Habitus tehoz druhu byvä velice ^'°- '^- ^- ^^^"f"- """- 



.,,,.,. , . iiuina d'Orb. Cäs( sko- 



rozmanity. Jednothve komürky jsou nizko välcovite, vice mene klenute, odde- fapliv, kterou byla pH- 

 leny svy, jez u mladsich stadii byvaji velice hluboke a patrne, u starsich stadii sedlä. 



stävaji se nezfetelnymi tak, az skoro mizeji. 



Usti kruhovite ; na nekterych exempläfich zda se miti nächylnost tvofiti vybezky (jako 

 Dendritina). 



Struktura skofapky. Pozorujeme-li povrch zachovale skofapky, tu se näm jevi jako 

 slozeny ze samych jemnych lupenkü, velice drobnych, casto lesklych, pfipominajicich i na desticky 

 slidy, jez jsou spojeny rezavym cementem, jehoz barva pochäzi, jakz jsem se chemickou reakci ') 

 pfesvedcil, od kyslicniku zeleziteho. Tento zrnity povrch skofapky jest vsak velmi jemny, zrnecka 

 jsou mnohem mens! nez u podobneho na pohied rodu Polyphragma, tak ze v mnohych pfipadech, 

 kde mäme pfed sebou jen cäst skofapky a nevime, nälezi-li do rodu Polyphragma neb Lituola 

 aneb Haplostiche, tu jiz bedlivejsi pozoroväni povrchu staci k rozeznäni rodu. Vnitfni strukturu 

 seznäme z tenkych vybrusü vedenych pficne a podelne skofäpkou. 



Na prüfezu podelnem (Tab. II. fig. 5.) pozorujeme -na zevni strane vrstvu slozenou z piseckü d 

 spojenych rezavym cementem, jez jest dosti urcite ohranicena od vrstvy b, jez se sklädä taktez 

 z kfemitych ülomkü, ale o mnoho mensich, a ve kterez sedä hmota cementovä pfevlädä, kdezto 

 ve vrstve d maji zrnka pisku pfevahu. Vrstva d, pro kterouz bych navrhoval näzev vrstvy korove, 

 zabihä, jak z prüfezu toho vidno, i ve pficky, coz patrne asi souvisi se vzrüstem skofapky; ze totiz 

 byla skofapka dejme tomu slozena z 9 komürek, tedy obalovala korovä vrstva vsechny zevni 

 steny skofapky ; kdyz ale zvife vytvof ilo näsledujici komürku desätou, tu pokrylo tu stenu opetne 



') Rozpustil jsem totiz n^kolik fragmentü skofäpek v kj'selinS solne, nacez do roztoku toho jsem pfidal näkolik kapek ferro- 

 Ijyanidu draselnateho (zlute krevni soli), £imz okamzitfe vzniklo modre zbarveni vytvofiväi se berh'nskou modfi, coz jest charakteristicke 

 pro slouieniny zelezite. 



