4 
dänal, mely utöbbinäl peritrich es holotrieh rajzö- | 
sarjak egyaränt elöfordulnak. 
Az Acinetafelek rajzösarjadekai anyjukat elhagyva, 
többnyire szilaj gyorsasaggal kelnek rajzasra, hossz- 
tengelyük körül egyre forognak s nagy csavarulato- 
kat leırö pälyajukon igen nehezen követhetök. Sebes, 
vagy, — mint Lachmann jellemzöen mondja,! — 
mintegy örült szerteszaguldozasuk ideje igen külön- 
ee 
/ 
bözö.: nemely Acinetafelek rajzösarjai, LACHMANN sze- | 
rint, mar egy fel öra mülva megszünnek mozogni, ma- 
soknal ellenben a rajzas idöszaka több örära terjed ; 
Cıexkowskı egy Podophrya rajzöjat rögzitödeseig öt 
oran at követte.” Lachmann szerint MÜLLER JANOSs 
mar 1552-ben megfisyelte, hogy mily mödon välto- 
zott at a Podophrya Lemnarum rajzöja Acinetinävä: 
a rajz0ö mozgäsa egyre lassabbodni kezdett, vegre 
egeszen megszünt s a cesillöszörözetet elveszitett meg- 
tapadt rajzön az Acinetafelökre jellemz6 sugarak 
nöttek ki.” Ugyanilyennek talältäk Cienkowsk1,® 
D’UDEkEN,? LACHMaNN 68 CLAPAREDE,® kesöbb STEIN 
is,” valamint több ujabb buvar különbözö Acineta- 
felek rajzösarjainak Acinetäkka valö ätalakuläsät, s 
mikent mär ismetelve volt alkalmam emliteni, STEIN 
szerint az Acinetafeleknek rajzasukat befejezett rajzöi 
szivokorongocskajukkal oda rögzitik magukat s ezen 
szivokorongocskaböl nö ki a kocsanyuk. — Mindezen 
eszleletek utan bebizonyitottnak tekinthetjük, hogy 
az Acinetafelek rögzıtödött rajz6i nem valamely mäs 
äzalekällatkävä, hanem ism6t esak Acinetafeleve väl- 
toznak. 
Stein ügynevezett Acineta-elmelete, 
Midön Ste 1847-ben az äzalekällatkäk ta- 
nulmänyozasat megkezdette, azon eredmenyekben 
gazdag felfedezeseinek elenk behatäsa alatt ällott, 
melyekhez a Gregarindk tanulmänyozäsa vezette 
! Ueber die Organisation der Infusorien ete. AAP. 
(1856) 391. 
® Bullet. de l’Acad. imp. de St. Petersbourg. 1855. 
V. ö. LacHmann, id. ert. id. h. 
® Id. ert. 341. 
* Id. ert. Toväbbä: Bemerkungen über StEın's Aci- 
neten-Lehre. Me&langes biologiques tir6es du Bullet. de 
l’Acad. de St. Petersbourg. Tome II. 1855. V. ö. Stein, 
Der Org. I. 48. 
° Sur le developpement des Infusoires. M&moir de 
l’Acad. roy. de Belguique. XXX. (1857) 12, 
% LACHMANN, id. ert. 390. Toväbbä: Etudes. III. 108. 
" Tagesblatt der 32. Versamml. deutsch. Naturforsch. 
in Wien im J. 1856 Nr. 3. V. ö. Der Org. I. 51. 
I) 
s melyek között legfontosabbnak az lätszott, hogy 
‚ a Gregarinäk kettenkent egybekelve betokozzäk ma- 
gukat s miutän teljesen egygyeolvadtak, a fentebb tär- 
gyalt spöräkra esnek szet. Figyelm&t ehhez kepest 
elsö sorban az azalekällatkäk betokozödäsi folyama- 
tanak felfedezesere iränyitotta, melynek letezese 
annal valöbbszinünek latszott, mivel SıErsoLp mär 
kimutatta, hogy az Kuglenäk bizonyos idöben gömbb& 
huzöylnak s tokkal veszik magukat körül, s egyuttal 
utalt volt annak lehetösegere, hogy a betokozödott 
Euglenak tokjaikat elöbb-utöbb mäs alakban ismet 
elhagyjak.! Mindjärt elsö buvärlatai azon szerencses 
eredmenyre vezettek, hogy betokozödäs esakugyan 
van a csillöszörös azalekällatkaknäl is, s hogy ezen 
betokozödas, mely, mint mai nap tudjuk, igen fontos 
szerepet jatszik az azalekällatkak eleteben, igen szo- 
ros kapcsolatban all ezen veglenyek szaporodäsä- 
val; ezen kıvül legelsö vizsgälatai egy igen fontos- 
nak latszö mäsik felfedezesre is vezettek öt, mely az 
Aecineta-elmelet felällitäsäban nyert kifejezest s melyet 
egy ideig Stein felfedezeseinek fenypontjakent ünne- 
peltek. 
1548 majus havaban Srtem elöadasain valö de- 
monsträläs kedveert a Vaginicola erystallina kisebb 
alakjänak igen nagyszamü egyeneivel megrakott mo- 
szatfonalakat syüjtött, s midön esak több nap mulva 
jutott a demonsträläshoz, meglepetve tapasztalta, 
hogy az oly nagyszamu Vaginicolak csaknem egeszen 
eltüntek, helyettük ellenben ep oly nagy szämmal 
| akadt sajätsagos, nemi tekintetben az eltünt Vagini- 
colak tokjäval megegyezö csinos tokokat lakö, de a 
Vaginicoläktöl egeszen elterö szervezetü äzalekallat- 
käkra, melyekben EHrEnBers Acineta mystacindjät 
ismerte fel.” Ezen eszlelet lön kiindulö pontja az 
Acineta-elmeletnek. Stein feltette ugyanis, — s ezen 
feltevesenek helyessege mellett a priori igen nagy 
valöszintiseg lätszott szölani, — hogy az Acinetäk, 
melyek a Vaginicoläk helyebe l&ptek, nem lehetnek 
önällö äzalekällatkäk, hanem a Vaginicoläkböl fej- 
lödtek: azaz, hogy a Vaginicoläk bizonyos kö- 
rülmenyek között Acinetakka valtoznak ät. 
' Az oly valöszintinek lätszö felteves helyessegenek ki- 
puhatoläsära iränyitott vizsgalatok azon eredmenyre 
vezettek StEın-t, hogy a Vaginicolak esakugyan ät- 
! Lehrb. der vergl. Anatomie der wirbellosen Thiere. 
(1845) 25. 
® Untersuehungen über die Entwickelung der Infuso- 
rien. AN. 15. Jahrg. (1849) I. 109. 
