202 
ban kepzödnek,! mely ällitäsäat a petek barazdolöda- 
säröl, a sejtoszläsröl s az äzalekällatkäk egybeke- 
löseröl rt s terjedelmes vizsgälatokra tämaszkodö 
nagyfontossagü dolgozatäban? megdönthetetlen alapra 
fektette s fenyesen igazolta. Bürschuı vizsgälatai 
veglegesen megcezäfoltäk s hamisnak bizonyitottäk 
azon tant, mely az äzalekällatkak magocskäjät here- 
nek, az egybekeles alatt több reszre oszlö magocska 
finom szalacskaäit pedig termekenyitesre szolgälö ondö- 
szälacskaknak tekinti: tenyleg nem egyebek azok 
ideiglenesen elkülönülö s esakhamar ism6t eleny6&szö 
finom szälacskaknäl, minök oszlö ällati- &s növenyi- 
sejtek magjäban, valamint, mint lättuk, az äzalek- 
ällatkak magocskäjänak minden oszläsa alatt s igen 
szämos vegleny oszlö &s sarjadzö magjäban k&pzöd- 
nek, s melyekröl; — bär elettani feladatuk eddigele is- 
meretlen —, annyi megis hatärozottan ällithatö, hogy 
ondöszälacskaknak nem felelhetnek meg; mert azt 
csak nem lehet feltenünk, hogy e sejteknek, különö- 
sen az epen termekenyitett petesejteknek magjäban 
ondöszäalacskak kepzödjenek. Mär pedig az okosko- 
däsnak következetesen font länezolata esakis ezen 
lehetetlennek lätszö feltevesre vezethetne, minthogy 
az äzalekällatkaäk «ondötokjai» s az osz- 
lasra keszülö sejteknek magorsöi egymässal 
a legkisebb reszletekig mindenben meg- 
egyeznek! 
Ezek utän tisztan ällhat elöttünk, hogy az äza- 
lekallatkäk egybekelesi folyamatänak eoeszen mäs 
eredmenyre kell vezetnie, mint Bausıanı esäbitö el- 
melete tanıtja, s mindenesetre a legnagyobb gyanu- 
val kell viseltetnünk az egybekeles vegtermekei, a 
kepzelt ondöszälaeskaktöl megtermekenyitett petök 
irant, melyeknek lerakäsät s toväbbfejlödeset közve- 
tetlenül nem sikerült Baugrant-nak megfigyelni. 
Ket buvarnak, Bürschtuıi-nek? &s ENGELMANN- 
nak  csaknem egyidejüleg közölt üjabb vizsgälatai 
esakugyan azon eredmönyre vezettek, hogy az äza- 
lekallatkak sem egybekel&sük alatt, sem utän nem 
hoznak letre peteket. 
Mielött az egybekelesi folyamat lönyeg6t a jelen- 
legi ismeretek alapjän összefoglalnäm, ezelszertinek 
tartom a ket büyär vizsgälatainak föbb vonäsaikban 
megegyezö, bär egyes reszleteikben elterö eredme- 
" Entwiekelungsvorgänge ete. ZWZ. XXV. (1875) 208. 
* Studien ete. 
’ Studien ete. 
* Ueber Entwickelung ete. MJ. I. 1876. 
nyeit a mär elöbb peldäul hasznält Paramecium 
' Aureliänäl s a Vorticellafelek közül a Carchesium 
polypinumnäal es Epistylis plicatilisnel egymässal 
szembeällitani. 
Bütschli (1876.) 
Engelmann (1876.) 
1. Parameecium Aurelia. 
a) Syzygia alatt, 
Az m. finom 
burokkal körtlzärt tojäsdad 
test, melyet legnagyobb re&- 
szemecsk6&s, 
eredetileg 
szeben sötet, 
neha j6l kivehetöleg hosz- 
szäban sävolyzott allomauyt 
köpez, s melyet egy kis, 
| vilägos, szemecskötlen resz- 
let tart a burokkal össze- 
függ6ösben. 
Egybekeles alatt elkezd az 
n. növekedni, vilagos r&szlete 
megduzzadsbenneigen finom 
szälaeskäk különülnek el, s 
ügy tetszik, mintha a sze- 
meeskes sävos sötet allomäany 
a burokhoz rögzitett finom 
szälacskapamaton mintegy 
ott lögna. Erre a tetemesen 
megnagyobbodott n. mind- 
ket vege elhegyesedik s a 
szinten  meghosszabbodott 
szälacskapamat, mivel röla 
a burok cesak egyoldalulag 
emelödik le, a burok egyik 
domborulata iränyaban haj- 
lik s az egesz n. többe- 
kevesbbe pörgen esavarodik 
(l. BALz.). 
Az ily mödon ätvältozott 
n. közvetetlenül nem oszlik, 
hanem elöbb ismet megki- 
sebbedik s tojäsdad alakot 
vält; ällomänya ekkor leg- 
nagyobb reszben sötet ros- 
tokböl äll, melyek finom 
vilägos  szälacskapamattal 
függenek a burokkal össze. 
Oszläs elött a sötet rostok 
ey 
finom szälacskapamat, Ügy 
hogy ekkor az ätvältozott n. 
tojäsdad tokot kepez, mely 
közepsö öv6ben erösebb päl- 
czikäkhoz hasonlö rostokböl 
all, melyek mindk6t vögü- 
mögött is elkülönül 
| kön finom, vilägos szälacs- 
käkba mennek ät, azaz: tel- 
A n. jelentekeny megna 
gyobbodäsa, tördsi egytittha- 
kisebbedeöse 
mellett k&t, majd ndgy, n&ha 
töjanak pedig 
nyolez egyenlö reszre («on- 
dötokra») oszlik s e mellett 
ällomänya rostossä vältozik. 
