94 



Paa Grund af sin Talrighed og ikke ringe Størrelse 

 fanges og spises Hesterejen i flere Lande, f. Eks. England 

 og Tyskland; men ved Kogning bliver den ikke saa smukt 

 rød som Roskilderejen, hvorfor den her i Landet, i høj 

 Grad med Urette, anses for uspiselig eller endog giftig; 

 den smager vel ikke saa godt som den anden, da den er 

 mere sødlig og tør. 



Findes i den nordlige Del af Atlanterhavet og det 

 Stille Hav. Den er meget hyppig i alle vore Farvande 

 og gaar endog ind i Østersøen, i hvert Fald til Bornholm. 

 I Kattegat gaar den i Reglen ikke ud paa større Dybder 

 end 10 m; andre Steder gaar den ud paa større Dybder, 

 især i Skagerak, hvor den er fundet helt ned til 150 m. 



2. C. All mani Kinahan (Fig. 58 b, /) ligner i alt væ- 

 sentligt C. vulgaris, men har to Længdekøle ovenpaa 



6. Haleled og er lidt slankere. 

 Farven graagrøn. Længde 75 mm, 

 hvoraf Skjoldet med Pandetornen 

 20 mm; bliver dog næsten aldrig 

 saa stor. 



Den mindste kendte ægbæ- 

 rende Q (norsk) 46 mm. Der 

 er rimeligvis, i Modsætning til C. 

 vulgaris, kun 1 aarlig Yngleperiode. 

 Æggene lægges om Foraaret; Lar- 

 verne (se S. 34) udklækkes om 

 Sommeren. 



Udbredt fra det Hvide Hav og 

 Island til Englands Sydkyst. Findes 

 i danske Farvande i Skagerak, 

 Kattegat og nordlige Del af Øre- 

 sund. Lever gerne paa Dybder 

 fra 30 — 150 m og afløser C. vul- 

 Fig. 58 b. Hestereje. / garis paa det dybe Vand; træffes 

 Crangon Alimani. 2 6. meget ofte sammen med Ponto- 

 Haleled af C. vulgaris philus norvegicus og den røde 

 (eft. WoUebæk). Dybhavsreje (Pandalus borealis). 



En enkelt Gang er Bopyren 

 Phryxus abdominalis fundet under den forreste Del af 

 Halen af denne Art. 



2. Pontophiliis Leach. 



2. Par Ben meget tyndt og kun halvt saa langt 

 som 1. Par (Fig. 58 a, 1). Skjoldet har 5 Længde- 

 rækker af Torne. 



