363. 

 Heracleum Sphondylium. 



Denna Herakelart och förmodligen Here af samma slagte^ 

 äro ibland de Umbellater som hysa skärpa, hvilken troligen 

 har sitt säte i de yttre delarne eller barken. Ty om ett 

 färskt stycke af sijelken lägges pä bara huden, inHflmme- 

 ras den och sår uppkommer. Boskapen synes likväl utan 

 fara förtära veXten ; dock ätes den mera begärligt af ka- 

 niner. Emedlertid anmärker Cvielin att, om Kamschada- 

 lerne, som äta de rå stjeikarne som en läckerhet, icke akt- 

 samt skala dem med tänderne, få de blåsor på läppnrne 

 och tandköttet. De bruka också att upphänga de skalade 

 bladstjelkarne bundne i knippor och derefter utbreda dem 

 för att torka, då ett sockerlikt mjölämne utvittrar, hvilket 

 sedan, under stjelkarnes skakande i säckar, aflaller, och i 

 klimp hopsamlas. 8 lod sådant socker säges erhållas från 

 2 pund stjelkar. Ryssarne bränna också brännvin af såda- 

 na, och hvilket säges öfverträfta det af säd. Men brändt 

 på oskalade stjelkar, skall det göra qval, yrsel och för- 

 skräckelse. Andre påstå att roten hyser mer sockerämne, 

 och att mer spiritus kan derur vinnas, neml. 3 kannor på 

 loo marker. Af sockermjölet tillredes äfven en mycket 

 rusgifvande dryck och ett mjöd br)'^gges på stjtlkarne med 

 tillägg af Siberiska Tallkottfrön. (P. Cembra). I Lithauen 

 brukas dagligen en tillredning af vexten. Den kallas Ä^rjr*; 

 och fås genom tillsats af surdeg och vatten, och blir me- 

 delst jäsning en syrlig soppa hvari rofvor och kött kokas. 

 Tatarerne nyttja ock stjeikarne som födämne, men kok- 

 ta, och i Liineburg blanda Landtfolket de färska bladen 

 bland grönkål. 



Flere äldre Läkare ansågo Herakeln såsom specifikt 

 medel för den så kallade Polska martoIVan, och detta har 

 gjort bruket så allmänt på de orter der denna krämpa 

 är mest gängse. Andre nyare ha nekat medlet dess före- 

 gifna verksamhet, kanske lika litet värdt förtroende som i 

 Rödsot, för hvilken Täpperoten, efter von Linnés intyg, 

 varit mycket använd i trakten kring Ystad i Skåne. 



Orätt har bruket af denna under namn af Branca Ur- 

 sina blifvil infördt på Apteken. Misstaget härrörde från 

 liklieten af bladen på den rätta, som är AcantJius mollis, 

 hvars blad och rot äro, liksom kattostens, slemmiga och 

 uppmjukande och lika brukbara, hvilket icke kan tilläggas 

 Herakeln. 



Tab. — En del af ett ortens blad samt toppen af ura- 

 bellen i naturlig storlek. — a. frukten. 



