368. 

 Imperatoria Ostruthium. 



Sjelfva örtståndet ätes grönt, af boskapen, ehuru bla- 

 den ha en stark. lukt då man krossar dem. Men det är 

 i synnerhet roten, grå utanpå och hvil inuti, som utmär- 

 ker sig så genom lukten som genom en varmstickande, 

 aromatisk, fast icke behaglig smak på tungan; färska ro- 

 tens saft är också mycket skarp. Det var derföre icke un- 

 derligt att man, längre tillbaka, trodde roten vara, som 

 Läkmedel , gagnelig, såsom i dekokt för njursten och 

 stranguri; högst förträfflig (divinum remedium <.<.Hoffm). vid 

 kolik och väderspänningar; i pulver lör envisa qvartaner, 

 der älven Kinabarken felslagit, och äfven pulvret blandadt 

 med det af Anis, kallades specifikt för paralysi i tungan, 

 hvarvid en half drakma hvar gång förordnades. Sirödi i 

 orena sår, skola de derigenom renas. På landsbygden 

 har roten här och der vunnit förtroende som magmedel, 

 torr tuggad, äfven i pulver gifven åt Barn för maskar. 

 Allmännast användes den likväl till Medicin för kreatur 

 såsom Histar och Kor, då de efter utseendet sjuka, rata 

 födan. Mästerroten ingår också alltid i sådana blanningar. 



I Trägårdar på Landet förtjenar den derföre väl sitt 

 rum, och planteras utan svårighet blott med färska stum- 

 par af roten, om hvars varaktighet man ej må tvifla, en- 

 dast platsen icke är för torr, stenbunden eller allllor öp- 

 pet belägen. 



Tab. — . Öfre delen af vexten blommande samt ett rot- 

 blad jemte roten, i nat. storlek. — a. eU /ro. — b. ett 

 sådant förstoradt. — c. på kanten sedt. 



