Festuca arundinacea. 



geln. BlotTifoderskalen ha nästan längden af åtét; deÉ 

 yttre är något spetsigare, men baktill kupigt, ej med hvas» 

 köl, ehuru skarp mot spetsen. De äro till färgen bleka, 

 men vid basen stundom blekt purpurfärgade. Blomkro- 

 nornas deremot äro i spetsen slarfviga , utan märkligt borst; 

 det yttre treuddigt med 2 upphöjda ränder eller nerver 

 vid sidorna af kölen, och det inre hälften mindre, 2:kluf-i 

 vit, samt i kanterna linhårigt. 



Gräset har mycken likhet med Losteme (Bromi), i an-* 

 seende till blommornas vettande St sidorna; men vid jem- 

 för elsen med Ängsvingeln, kräfver det sin plats jemte 

 densamma. 



Som fodergräs kan det icke annat än anses formaa-- 

 ligt der det finnes ymnigt vexande. Också ätes det begär- 

 ligt af boskap och hästar, men bör slås tidigt, emedan 

 strået, i sig sjelf groft, hårdnar och förlorar sin saftighet. 

 Liksom JeUegröen (Poa aquntica) kan det med lätthet od- 

 las på våta ställen, blott genom nedläggandet af röttorf- 

 vor i dyn, der de trifvas och öka sig. 



Tab. — Strået afskuret, nemligen i dess nedersta del 

 eller roten; den medlersta och vippan, efter naturen. — 

 fl. en Spicula med 4 floskler något förstorad. — b. en flos- 

 kel särskilt med ståndare och pistillen. — c. den yttre 

 gluma corollina. — d. den inre. — e. én afskuren del af 

 bladet; sedd under synglaset på öfra sidan. 



