HEDÉRA IIELIX. 



«2got mjöliga ufflnpå. med 5 rum, men hvilka vid mo- 

 naden lorsvunna, uppt«gas af 5 aHånga, kantiga hön. "" 

 k.nr}.'u"^V T"^'!^' och ehuru porös eifer svampig, 

 de^1r.\ L^Tr^t ^"^^"^«^' äfven i forntiden bruka- 

 des dryckeskärl deraf, som Homér tillegnade sina hjeltar. 

 JJi^iins /^arro och Cato hala ISnge inbillat veriden att 

 sådana b.gare, fyllde med blandade vatten och vin, en- 

 dast genomsilade det förra; men man vet nu att de ät- 

 foijas b^da.. Att i stället för ärter i fontaneller bruka 

 svart vade kulor af hederträ såsom dragande medel, är ea 

 gammal upphnning. I Kngland sägas Skomakare begagna 

 rotveden tdl strykspån för deras knifvar. ^ ^ 



Bladen hafva en sträf, vämjaktig smak. Både i Eng- 

 and och Lrankrike har man användt dem färska stötte, 

 iagda pa öppna sår, till flytningens underhällande, och 

 som husm.del i Vestergötland, alt lindra hettan och 

 svedan at brännsår och inflammerade ögon. Kokta i via 

 eller vatten anses bladen såsom mycket sårrenande. De 

 sägas också fördrifva mjölken till omslag brukade {Hal- 

 ler). I synnerhet har man berömt pulvret af dem, Pifvit 

 åt tvinsjuka barn, par knifsuddar, om morgnarne, under 

 loppet af 89 dagar. 



Ur gamla stammar utflyter antingen af sig sjelf el- 

 ler efter inskärning en kåda,, som eijest förekommer i 

 handeln Irån Orienten, och består af täta, rödbruna, haif- 

 genomskinliga korn, besprängde med rostfärgade ådror. 

 Den brinner i låga, smakar kådaktigt och luktar ange- 

 nämt; upplöses till -3. i sp^r^ yjj^j iitahl trodde dtn aga 

 en mycket lösande kraft , och den har, som balsamisk, förr 

 ingått i flera plåster-lormler. 



Bären som äga syrlig smak, räknades fordom till an- 

 talet af alförande och kräkmedel, och pulvret af dem hölls 

 för svettdiilvande. Oaktadt bladens beska, ätas de gerna 

 af fåren, och man brukar äfven i Tyskland att koka en 

 lag på bladen med öl för sådana kreatur vid Lamtiden. 

 Kor och Gt tter lenma dem alltid orörda. 



Oin murgrönan klänger sig omkring unga träd, så be- 

 röfvar hon dem der?s näringsämnt-n medelst rötterna, dem 

 hon hk en parasit läster vid dem. Men ingen vackrare 

 bekläd ning kan ses på en mur, hvilken den skönt beläc- 

 ker, dock till mindre fördel för husväggar, hviika af de 

 under bladen sandade fuktigheter lätt upprnias. 



Genom afl?iggningar och sältqvistar är irke s-årt att 

 föröka Murgrön till plantering på sådana stäih.-n ram det 

 åslundar. 



Tab. — en blommande gren efter naturen, och pn 

 af de ofruktbärande. — blomman. — bäret. — det st^ern- 

 lika luddet sedt med synglaset. 



