398. 



LILIUM BULBIFERUM. 



Brandgul Lilja. 



Bladen äro smala, nästan jemnbreda , och sit- 

 ta spridda på sijelken. Blommorna stå upp- 

 rätta, ocli äga innantill sträfva kronblad. 



-Linn. Sp. Pl. p. 43d. — Fa""- Svec. p. 547- — Cl. 6. Hex a nd r i A 

 Monog. — Liljehl. Sr. Fl. s. i57- K.'- ö. Sexmann. Encivinn. — Kctz, 

 Fl. oecon. s. 417- 



J_Jikasom den arten, hvilken vi förut (N:o 387) beskrif- 

 vit är också denna af främmande ursprung, men vand 

 smäninpom vid våra luftstrek, får den också nu ett rum 

 i Svenska Floras blomsterkrans. Man finner den 1 mängd 

 vexande på ön Aspön i Mälaren under ekarne , der von 

 Linné sjelf angifvit densamma. Den odlas emedlertid van- 

 ligt i trägårdarna, hvarest dess blommor blandade med 

 dem af de hvita och af kroll-iiljorna , förhöja blomsteiti- 

 dens prakt. . „ 



Piot-Löken som är rund, bestar nf flera löst pa tivar- 

 andra liggande saftiga, hvita skal eller fjäll, med några 

 trådlika rötter midtinunder. Örtstjelken, enkel och odelt, 

 blir stundom par alnar hög, knntig och strimig, mer och 

 rnindre finhårig eller slät, besatt med många spridda blad, 

 öfverst flått utstående 2 5 tum långa, smala och helbrad- 

 dade. I alla öfra bladvecken danas en liten klotrund, grön, 

 glänsande lök, som omsider affaller och tar äfven rot som 

 en egen planta. Toppen ändar sig med en ijock blom- 

 sljelk, som merendeh delar sig i v5-4 , hvardera med sin 

 blomma, som står upprätt, klockformig, ä ömse sidor po- 

 merans^ul och utanpå blekare. Innantill äro kronbladen 

 ojemna^och sträfva af upphöjda fåror eller skarpa lamel- 

 ler, med strödda svarta prickar. Tre af dessa kronblad 

 äro liksom yttre och Utet smalare, särdeles vid basen, men 

 de tre inre utvidga sig nederst vid deras fäste. Alla äro 

 der utmärkta med en håningshysande fåra. Blomningen 

 sker i Juli. Under den liden har man så väl hos dessa 

 blommor, som v ■ Hera höggula, märkt ett %Va^% skiftande 

 elektriskt sken viu solgången. I sin egentliga hemort, Si- 

 birien och Tatariet, begagnas Lökarne af de der behnt- 

 liaa folkslagen, såsotn födämne, på lika sätt som om 

 kroll-liljan blifvit anfördt, och är, utan tvifvel, äfvensom 

 denna, oskyldig och användbar. 



Xab. — Öfra delen af den blommande vexten efter 

 naturen tecknad — samt Löken. 



