^99- 



TURRITIS GLABRA. 



R E N - T u R R I T. Ruchentrnf, Stilljrö, 



Rotbladen äro tandade och sträfhåriga , men da 

 öfra pillika, helbräddade och omfattande 

 stjelken. 



Linn. Fl. Sv. p. ai5. Cl. i6. Tet r adtJ» Awr A Siliijvosa. — Liljabl. 

 Sv. Fl. s. a77' K.1- J"*- Fvrväldigk. Längskidade. — Ketz. Fl. oecon. 

 «. 741- 



Od lätt som vexterna af den klass ocli den naturliga ord* 

 ning, hvariill detta örtslägte räknas, kunna urskiljas, sä 

 svårt bestiimmas dock de särskilta slägternas kännemärken 

 sinsemellan. Turriterne gå så nära till Rym-arterne (Ery- 

 simum), att nästan endast yttre utseendet (habitus) åtskil- 

 jer dem. En rak, lång och knappt märkligt kantig frö- 

 skida samt de upprättstående kronbladen utgöra emedler- 

 tid den antagna karakteren. Ren Turriten är en annuel 

 vext med lång lapplik rot, en enkel, ofta alnslång, trind, 

 slät och bladig örtstam. Rotbladen äro stjelkade, bredt 

 lansettlika och gruftandade samt sträfva af spridda hår på 

 ytan; de på stjelken omfatta densamma pillika vid basen, 

 nilänga, helbräddade, släta och blågröna. Blommorna bil- 

 da först en qvast i toppen, som förlänges till en rak blom- 

 spira med många hvitgula blommor som visa sig näst före 

 midsommaren, hvarefter skidorna formeras och dessa tryck- 

 ta till stjelken, upprätte, med nästan omärkbar kant på 

 den platta sidan, öppna sina skal nedifrån då fröna mog- 

 nat. Örten är icke af särdeles betydenhet; men fortares 

 bland annat färskt foder af boskapen, dock ej af hästar. 



I Småland är ett eget bruk kändt af fröna, som det 

 kallas Stillfrö, nemligen att de af allmogen stötas och in- 

 tagas mot häll och styng, hvilket likväl icke lär förtjen» 

 uppmäiksamhet. 



Tab. — Öfra och nedra delen af Vexten i natarlig 

 storlek. — a. En blomma förstorad. — b. Densamma, se- 

 dan kronblad och blomfoder äro borttagna. — c. En frö- 

 skida med ett af fröna — äfven något förstorade. 



