ANEMONE Ranunculoides. 



G u L s I p r .v. 



Blomscängeln ar försedd med Svepp^t och me- 

 rendels ablommig. Svepet består af 3 3-bla- 

 diga blad. Kronbladen äro 5 ocli nästan 

 runda; Fröna spetsiga (utan tillsats). 



Linn. Fl. Sv. s. 190. Cl. 13. PoLVANDr,. Polygyn. — Llljehl. Sv. Fl. 

 s. 224. KJ. 9. MÄNGM AN?(iNGAR Mängrjvimiade. — Ketz. Fl. («coh. ?. 5o. 



O, 



in Hvltsippan, som redan vid detta verkets början deri 

 föreställdes, är vårens lörnöjande budbärare, så är Gul- 

 sippan det icke mindre. Lik denna väljer hon Lunden 

 till sin skyddsort. Instan liknså sällsam som den förra är 

 filbnän. I Skåne nr den likväl mindre rar, och mötes äi- 

 vc-n i de öfre provinserne , såscm Uppland, Östergötland, 

 och har dessutom blifvit anmärkt kring Abo i Finland. 

 lUnen är liksom hos livitsij)pan, perenn, knöligt cylindrisk 

 samt horisontell liggande. Bladen äro få, och dessa 

 stundom 5 -delte. Blomstingeln är försedd upptill med 

 ett v^blndigt svepe, hvardera delta i 3 lansettlika, in- 

 skurna smärre blad. Midtur detta uppkomma merendels 

 2 blomstjälkar, med ett par små blad vid basen, och med 

 hvar sin biomma , finludna. Kronbladen äro 5, nästan 

 runda eller bredt elliptiska, guldgula; och af dessa synas 

 2 liksom y;ire, z Inre, och ett med kanten inom och ut- 

 om sitt n.irmaste. Hos hvitsippan äro deremot 6, och des- 

 sa litet större. Gulsippan visar sig några dagar senare 

 än sin hvita syster. . 



Blommans färg och utseende berättigar örten till län af 

 namn från Gullvivorna, kanske också hennes natur, hvilken 

 i följe af lika dragande egenskap som hos dem och sippor 

 i fillmänhet, gör henne äfven så litet menlös. Också äter 

 boskapen henne icke, om ej Geten, såsom mindre nogräk- 

 nad, och vittnar således örten att vacker yta upplyllei- ic- 

 ke alltid livad den tyckes lofva. 



Tab. — Örten med rot(»n i nat. storlek äfven som — 

 a. de mogna fröna siita-ide tillsammans på förra blom- 

 stjälken. — b. ett frö tnstimt. 



