4 1 2. 



Ranunculus sceleratus. 



egenskap. Blad och blommor lagde på huden, reta inom 

 timmens förlopp, och sedan de aftagas, uppkomma blä- 

 sor, som först hysa en gul vätska och bli sedan varfulla 

 sår, hvilka knappt helas af sig sjelfva, utan att Peruviansk 

 balsam dertill användes. Färsk handterad är vextens ån- 

 ga ;, oaktadt utan lukt, så volatil, att man nyser och ögo- 

 nen rinna. Wär den torkat , förgår allt detta. Kokad 

 blir den oskyldig och afkoket sött, ehuru blotta infusio- 

 nen nyss gjord, är sä skarp som förut sades. Färska saf- 

 ten ne-dsväJjd, inflammerar magstrupen, enligt exempel af 

 hundar, efteråt öppnade. Det skall äfven stundom fun- 

 nits marknads- tiggare, hvilka för att väcka medömkan^ 

 medelst örtens påläggande, gifvit ben och fötter ett o- 

 hyggligt utseende (Fl. Svec. n. 449)- ^ör frossor har man 

 brukat örten också utvertes liksom ältgräset; men Tissot 

 har bevist, alt frätsår ända till benet deraf uppkommit, 

 och lemmen gått förlorad, 



Någre Författare ha ansett Blåse-ranunkeln vara Sa' 

 lustii Herba Sardoa, hvilken förlärd med andra grönsa-* 

 ker, sades göra halsbränna, hicka, kallsvett, förvända ö- 

 gon, och under sardoniskt skratt och konvulsioner om- 

 sider döda. 



Krapf, som gjort så många rön med Ranunklerne, 

 tillägger också dem med denna verkställda, och påstår, att 

 den är urindrifvande och som retande löser sega vätskor, 

 t. ex. i Catarral- hosta. Men som mer än vanlig aktsnm- 

 het skulle fordras vid dylika försök, böra de hellre åsida- 

 sättas, äfven som nyttjandet af gröna vexten i köket, än- 

 skönt den på vissa ställen (såsom i Morlaciiiet) skall verk- 

 ligen dertill brukas. 



Xab. — Vexten i naturlig storlek, ehuru ibland 3—4 

 gånger högre vexande. — a. ett kronblad. — b. en stån- 

 dare. — c. ett frö — alla förstorade. 



