4i6. 



GNiCUS LANCEOL A.TU3. 



vid basen ocli ändade med syllika, gula, glänsande uddar, 

 samt sträfva yta synas förbjuda att nalkas densnnima. Blom- 

 mornas hufviiden sitta i toppen af grenarne, stora, upprät- 

 te och flere tillsamman, och hvardcras blomfoder är sam- 

 mansatt af sylhvassa fjäll mellan livilka ett livitt ludd fram- 

 skymtar. De innersta äro deremot smala, hinnaktiga och 

 utan taggar. Småblonistren ha purpurfärg och gula han- 

 knappar. Hela sommaren fortfar blomningen, hvarcfter, 

 mot hösten, de glatta fröna mognade kringspridas n^.ed 

 tillhjelp af det vidhängande fjäderiika fjuaeL, hvilktt läit 

 bortfaller. 



Man skulle knappt tro, act de gräsätande Djuren kun- 

 de förlikas med denna. Ändå ser man både kor och hä- 

 star icke frukta dess väpnade yta, utan stundom afbita de 

 spädare delar. Svinen finna sin fördel af rötterna, men i 

 synnerhet Bien af blomman , och ändtligen har N«turen 

 gjort det bördiga fröfästet till Steglitsans visthus , när vin- 

 trens slöja betäcker andra tillgångar af föda. För ölrigt 

 är säkert Tisteln, liksom Floras andra taggiga foster, i na- 

 turens hushåiining ärnad alt skydda en hop annnela 

 vexter, hvilka, inom omkretsen af det värn som dem 

 förunnas, få fullkomna deras fröredning säkrare, än på 

 öppna fältet, der de aniingen skulle nedtranip-TS fclJRr i 

 oiid afbetas. Mjölk silad på Vägtistelns blommor^ säges 

 yslas derigenom. 



Tab. — En blommande topp med ett större blad i 

 liat. storlek. — a. ett blomster särskilt. — b. c. siörre ock 

 mindre fjäll. — fröet med fjunet i nat. st. - e. hår af 

 ijuaet; förstorf.dt. 



