4i8. 

 SYMPHYTUM orFiciNAtE. 



Apteks Vallört. 



Bladen äro ovalt lansettlika och nedlöpa på 

 örtstjelkeri. 



Linn. Fl. Sv. p. 5g. Cl. 5. Pemtakdbia IVIonog. ~ Liljebl. Sv. FL 

 s. 25. Kl. 5. Fe.mmänning. Entjviiin. /?efz. Fl. OLc. s. 706. — Muiray 

 Appar. Med. a. p. 92. Pharni. Consolidse Majoris Fi.adix, Heiba, Flore». 



X— ^enna bor anses såsom ett aFde märkvärdigare alster i vext- 

 riket. Bland de naturliga vext-Ordningarne hör df^u till de 

 sträfblailiij^a (Plantae Asperifolice) och finnes vild . hos oss, 

 blott i Skåntij nära bebodda ställen, särdeles vid dammar 

 och på något sidländta ställen. Införd i trädgårdarnt i 

 högre belägna provinser, synes den trilvas lika väl, ocU 

 blir äfven svår att utöda, helst roten sprider sig och blotc 

 bitar deraf fortplanta lätt örten. 



Roten är stor, grenig, köttig, nianpa svart men 

 inuti hvit. Örtsljelken blir ett eller par alnar hög, vexer 

 upprätt, sfräf af nedböjda liår, försedd mrd en mängd blad 

 som löpa ned på stjelkarne, ovalt lansettlika och strälva; 

 de vid roten äro deremot långskallade och mycket större. 

 Ur öfversta bladvecken komma blomklasarue, klynne- 

 delta och mångblommiga samt efter familjens art bågiikt 

 krökte, och blommorna vettande åt en sida. Dessa äro 

 både gulhvita och röda på särskilta stånd. 



Ännu grön ätes Vallörten af hastar, får, getter 

 och svin. Men dtt är roten som ådragit sig mest upp- 

 märksamhet. Den innehåller mycket slf^m, som röjes vid 

 tuggandet deraf, och om den kokas med vatten, lemnar 

 den i smaklöst slemämne af sin vigt, och äi således ri- 

 kare derpå än Altéroten. Denna egenskap gjorde Vall- 

 örten bekant allt ifrån forntiden. Om man iiigg^r dca 

 torra roten, kännes den likaså klibbig och blii liksom 

 hvitmjölig. Enligt kemisk Analys finnes deu innehåll», 

 som sagdt är, mycket slem, som är tillika af adslringcnt 

 natur, förenad med Socker och Eggbvite, och utdragen 

 med vatten får genom kokning en brunröd färg. Ex- 

 Iraktet kännes först sötaktigt och efttråt adsiringf^nde, 

 med en egen svag lukt, och upplöst i vatten, rodnar Lak- 

 mus-papper, tjocknar vid tillsatta syror, och medelst svaf- 

 Teisyrad Jemupplösning fälles svart. 



