292. 



A N EM o IS' E Puls A TIL LA. 



der det stängeln förl;inges, blir lion slriligen lutanrle, 

 ochi döljer de talrika siåiularne, som med sina gula kn;ip- 

 pnr pyramidformigt omga elt obostänidt antal af trådlika 

 pistiller, Iivilka in pu sommaren mognade, formera en 

 luden tofs, sammansatt af många frön, försedda med lin- 

 luddiga borst, lemningar af do fordna sliften. Detta visar 

 vn natarllg frändskap med de MångsJdcldde (Moltisiliqua"-), 

 ännu mera besannad genom den mindre oskyldiga egen- 

 skap som vexten äger. Ty oaktadt denna har ingen lukr, 

 hyser den likvJil så mycken skärpa, alt om blomman läg- 

 ees på huden, uppväckes icke endast rodnad, utan blåsor 

 uptidragas; ocli smaken förråder en lika omild natur, fastän 

 kanske icke till den grsd som hos Fältsippaiz (yVnemone 

 pratensis)j hvilken vi härnäst ärna föreställa såsom den der 

 intagit rummet på Apteken efter Backsippan. Det på- 

 stods emedlertid fordom, att ett välten disiilleradt på 

 denna, som var blåit till färgen, ägde kraft att häfva 

 frossor {Lcesel). Man har sedermera glömt bort både 

 detta och alt vidare använda örten, af hvilken kanske nä- 

 con fördel skulle kunna väntas, i fall lika försök som med 

 Fältsippan framdeles blefve anstäidta. Blommorna kokade 

 i förening med något ängskära ocli alun, sägas ge en vac- 

 ker frön iiircr; äfvenså har Dmnbourney funnit, att vatten, 

 hvari blommorna blifvit kokade, ger åt ylle, betadt i 

 vismnt-upplösning, efter förnyad kokning en vacker vi- 

 gogae-färg. 



Xab. vexten både blommande och fraktbärande, 



tecknad efter naturen. — a. ståadarne tillhojia med pi- 



slillerne. b. pistillen ensam. — c. en ståndare. — d. ett 



fru med sitt borst, i nat. storlek. 



