Lycoperdon b ovis ta. 



nerhet om hösten pa ängar, backar och ofiuktbara stallea 



nJhnän. 



Färsk är svampen ntan lukt och smak; hos den tor- 

 kade tyckes likväl märkas något i lukten sötaktigt och 

 äckligt. Också bar Scopoli genom destillfltion erhållit 

 •fl\'gtigt alkali ur svampen liksom ur djurrikets kroppar, 

 hvilket man också hos andra svampar funnit. Andra ha 

 nekat att den innehöll hvarken lutsalt eller syra. När 

 svampen är mogen, bör den samlas, torkas och till medi- 

 cinskt behof förvaras. Emot blodflöden, vid sår, näsblod, 

 m. m. ge mänga företrädet ät Bovisten framför Fnösktickan 

 (n:o 125); man betjenfir sig då så väl af pulvret som strös 

 i det blödande såret, som ock af den mjuka ulliga botten, 

 hvaraf med eggegula velar blifvit gjorde och mot näsblod 

 införde i näsan. Hästläkaren La Fosse skall med pulvret 

 eller bitar af svampen, jemte lindrig tryckning ofvanpå, 

 stillat blodflöden ur större pulsådror. Det verkar då ge- 

 nom sin finhet, den spänstiga massans egenskap att svälla 

 och att fästa sig vid de blödande kärlens mynningar, hvar- 

 igenom bloden löppnar och flödet upphör, ty sammandra- 

 gande är det säkert icke. De vanlige förbindningarne 

 böra likväl icke uraktlåtas. Rötaktiga bensår sägas också 

 blifvit belade med svampens inmäte. Det är hos oss en 

 allmän förmodan, att pulvret, inkommit i ögonen, skadar 

 dem, och att det äfven skall förorsaka blindhet, men tor- 

 de sannolikt icke förtjena detta tillmäle. Svampen kokad 

 i mjölk berättas dessutom döda flugor, men man brukar 

 dock i Finland att gifva den i mjölk åt kalfvar mot 

 diarré. Enligt BiilHards uppgift kan den mogna botten, 

 tillredd som fnöske, neml. bultad och kokad i saltpeter- 

 lut, tjena till eldfänge. 



Tab. — a. en större klot-bovist efter naturen. — b.' 

 en gammal öppen och uttömd samt itusWuren, som visar 

 den ulliga och pipiga botten. — c. en liten svamp af sara- 

 »a slag, såsom den stundom föreko ujuier. 



