007. 



RhAMNUS CATIIARCTICUS. 

 båren påstås älven visa sig efter förtärftndet af kottet pS 

 sådana fåolar som nyligen slukat dem. flere läkare, ocli 

 ibland dem sjelfva -Boe/-//«?.e, hafva föreslagit bruket af den 

 ur bären pressade saften tiJI ett uns för samma ändamäi; 

 flndre dekokt på dem, äfvensom pulvret af de rostade 

 bären. Numera har man endast bibelräJlit bruket af sirapen, 

 som säges mycket verksam såsom aiföringsmedel hos vat- 

 tensiktige tagen till en eller par matskedar (Boerhave) : 

 ehuru icke gagnelig i svårare händelser, hvilket också Sy» 

 denham erkänner. Som den lätt gör ref, bör den icke, 

 som någon gång händt, ges åt barn till beckets drifvande. 

 Den medlersta barken i atkok använd, verkar pä samma 

 sätt som den af fläder, på stolgången, men gör tillika intt 

 kräkning. Utvertes brukad till baduing, berömmes den för 

 Utslag, men invertes medel böra likväl tillita icke uraktlåtas. 

 I Technologien är bruket af begge desse, nttnl. bär- 

 saften och barken irke mindre utmärkt. Af den förra be- 

 redes det för målare och tecknare b<'kanta gröna färgäm- 

 net So 1 1 gro n (Verd de Vessie,). Härtill tagas de mest mog- 

 nade bären, hvilkas saft utpressad och blandad med något 

 upplöst alun, fylles i en blåsa som hänges på varmt ställe, 

 då saften tjocknar och intorkas; men bör derefter å nyo 

 upplösas i vatten, silas och nfdunstas. Andra tillrednings- 

 sätt omtalar Hr. Prof. Retziiis. Af bären på en annan 

 och utländsk art (Pih. infectorius L."), kallade i Franklike 

 Graines d' Ai^ignon, tillverkas också gni färg (^Stile de 

 Graine), hvartill man i Holland funnit bären af Getappela 

 lika så tjenliga. Man har anmärkt att saftens färg är olika: 

 SafFransgui i de gröna bären, men blir nästan mörkröd i 

 de fulimognade, och kan brukas till färgande af skinn, 

 kort ni. m. På landet, såsom på Öland och Gotiland, är 

 barken väl bekant som färgmedel både till gult och rödt, 

 och det så väl torr som färsk. Likväl bör den yttre bar- 

 ken, hvilken är tradig som getragg, borttagas. Den inre 

 kokas först något i svag lut och frånskiljes, hvarefter litet 

 grön vilriol upplöses i spadet och tyget lägges i hela sop- 

 pan under följande natten. Om solen skiner morgonen 

 derpå, upptages det då och ulbredes jemt; hvarom icke 

 bör det qvarligga i soppan så länge, ty i solen får det 

 först sin färg som blir brun och äkta. Trä-ämnet eller ve- 

 den är användbar för Snickare och Svarfvare. Hårdt, gul- 

 aktigt med mörkare kärna ar det dugligt till inläggningar 

 m. m. och tar en skön glans. Ändlligcn är ingen buske bättre 

 passande till häck och stängsel, ty den är oöm, planteras 

 utan svårighet, kan ägas och gör nytta. Sedan man sön- 

 derkramat" bären, sås de med fröna i rader pä säng, der 

 de uppvuxne qvarblifva 2-3 år och sedan utplanteras. 



Tab. — En blommande gren efter naturen. — a. en hanblomma. — b. 

 densamma, äntiu större gjoid, sönderdelad lör au visa blombladets och 

 Ståndarens vidtaslninf,' samt imnet till pistillen i botten. — c. en lioiiblomma- 

 — d. densamma öppnad, med sitt lyrdelta stift och oiiuktbara ståndare.— 1 

 e. eil omogel bar itusKuiet. — f. detsamn-.a nioäec — g. elt ii<i. 



