3i4. 



o R c H I S B I F o L I A. 



framlill öppen och tvårummig för fröir.jölsmassorni , sOrn. 

 lastade vid In ar sin egen fot nedanför de nänida rummen, 

 ulur dem framtränga, för Att släppa något af sina bluslika 

 beståndsdelar på del framåt läppen eller öppningen för 

 sporren vettande, convexa och glänsande märket. Vid yt- 

 tre sidorna af knappens mm synes en liten rund kropp 

 sammansatt af liksom oräkneliga smärre genomskinliga 

 korn, lörmodligen körlelmassor, hvilka upplösas och vätska 

 sig. Efter blomningen förstoras småningom fruktämnet , 

 som blir en afiäng cnrunuiiig kapsel med 5 upphöjda rän- 

 der, och öppnar sig mogen längsefter, men hänger i bå- 

 da ändavne tillhopa. Fröna som äro otaliga, och stoftet 

 lika i finhet samt runda , omgifvas dessutom hvardera med 

 en fröhinna, spRtsad åt ändarne. I anseende till fröhuset 

 är föga någon skillnad i hela familjen, om icke i storleken. 



Den färska roten luktar ganska fränt, och något dy- 

 likt göra också stjelk och blad om de brytas. Blommorna 

 deremot röja vida angonämaro ångor, något lika dem ai" 

 vanillen. 



Efter v. Linné anse vi denna för den egentliga Sa» 

 tyrii- roie/i fordom bekant pä apteken, ehuru flere arter, 

 som framgent komma att föreställas, stundom blifvit i dess 

 ställe tagi:e och använde, och förmodligen utan att man 

 derigenom förlorat något; Rötterna böra endast vara friska 

 och saftiga; alla äga enahanda egenskaper, och troligen af 



lika brukhnrliet för det ändamål soin blilVit vidlyftitjt uudf?r N:o 220 för- 

 klaradt. Hvilken de gamlas varit, är kiiiippf. möjligt och äfven icke af 

 mycken vigt att iii/iniiti. Man tror nu ioke mer på den kraften, som man 

 i iordiia dagar inbillade sig densamma iiga. Emedlertid torde dock au 

 sådan mening icke alldeles försvunnit pä Landsbygden t. e. i Dalarne, 

 der Roten ai StänJpersen gifves ät modstulna tjurar (Linn.). Det torde 

 äfven förijena anmärkas, att fargaltar griifva opp rötterna och förtära 

 dem, men Son och grisarne löra dem icke ( Kafn). Man kunde också 

 förmoda att biominornas vällukt skulle locka Bi , men Sprengel påstår 

 att de icke hysa behagligt ämne för dem. I anseende till sedvanan att i 

 vatten förvara qvastar af blomstrande ax häraf i lillsiängda rum, gäller 

 samma varning som förut blifvit gifven mot bruket at starkt luktande 

 Momnior i sofkammaren. De orsaka icke endast hufvudvätk, utan värre 

 följder kunna möjligt vis deraf tima. 



Tab. — Hela örten blommande, efter naturen. — a. Pröredningsde- 

 larne förstorade. 



