3i5. 



SCROPHULARIA NODOSA. 



åt, är rundad, kort och tillbakaböjd; på sidorna äro tveH- 

 ne andra lika stora flikar. Den undre läppen föreställer 

 den öfre, inuti mera färgad, rätt utstående, trubbigt 2- 

 klufven, jemte en ganska liten anvuxen liik nedanföro vid 

 mynningrn af blomman. Hanslrängarne äro nästan klubb- 

 Jike i loppen ocli knapparne öppna sig vertikalt med ea- 

 dast 2 vaKIer. Fröhusen, som mogna i Ang., behålla äf- 

 ven till slut en hv.iss spets såsom lemning af sliltet. De 

 ba 2 rum och en dubbel mellanvägg som danas af valviernai 

 inböjda kanter, och förenar beggd rummen genom en 

 rund öppning som formeras då kapseln mognar. 



örten har en mindre behaglig grön färg, ett möikl 

 utseende och en lukt nästan som den af Somriiarhyllen (N. 

 271) eller af Pion-blommor, samt vedervärdig besk smak. 

 Men det är märkvärdigt, att så väl denna som de fleste 

 af slägtet mycket frät^is af larver och yrfän t. e. af Viflar 

 (Curculiones), Städare (Byrthi) och Sågsteklar (Tenthredi- 

 nes) m. fl. Kreatur i allmänhet, utom getter, sky den. Bi 

 infinna sig ofta på blommorna , men i synnerKét Getingar, 

 hvilkas vällust de skola vara (Linn). Om nyttan af Roten, 

 hvars knöliga skapnad torde efter gamla tiders brak att 

 tänka och göra slutsatser om Läkmedel, gifvit första an- 

 ledningen till dess användande för skrofler, halsknölar 

 (strumaD), taggar af gyllenåder m. m. ha många fordom 

 sktilvit, och i sistnämde händelse, då smärta infinner sig, 

 påstod man att ingenting var af säkrare och snabbare ver- 

 kan. Möjligtvis äger vexten något stillande (anodynum^ 

 sin natur. För gamla skrofulösa sår och utslag var den 

 också omtalad, i synnerhet plåstret af flenörten (Pharm. 

 Wirt). Örten har eniedierlid nu kommit i förgätenhet. 1 

 Norrige skall dock allmogen dricka té på densamma såsom 

 svcttdrifvande i händelse af halssjnka ; på andra ställen tvättas 

 svin med ett starkt alkok på hela vexten för skabb ocfi 

 ohyra. I Tyskland skall dessutom brukas, att, då får 

 plågas af blodpiss, ge dem sönderhackad licnört blandad 

 med ak[vistar och påströdt salt. Som färggräs betraktad 

 är dun icke betydande: Dambourney fann endast att viss- 

 mutbetadt ylle fick efter några tinnnars kokning, som han 

 •äger, en vacker schattering deraf. 



Tab. Ofie och nedre deloii af iirien i naturlig Storlek, a. En öppnai 

 Slomkroaa. b. FistllleB. c. Fiuliuset på-tveren alskur^t, allt större gjorde. 



