3i8. 

 PELTIDEA APHTiiosA. 



CTJchen aphthosus Linn.^ 



T o B s K. - L A F. Tonhnossa. Torslig,rus. Elj ■ n af ver. 



Pu F. iiawpahaii-lahhi. 



Är skinnlik, utbredd med trubbiga flikar; Cela- 

 don-grön , slät med Sjjridda grå vårtor; inun- 

 der (atom å^Vi livita kanten) svarlblå, tradig 

 och nästan utan ådror. Fröredning^ishöfJar' 

 ne sitta uppåtvände vid ändan al' flikarne , 

 mest runda och rödbruna. 



l.inn. Fl. Su. p. 417. (Llch. aplithosus) Cl. 24. Crtptogamia. A1- 

 gse. Ejasd. Amoen. Acad. 2. p. 64—7. p. 3o4- Achar. Lich. Suec. pr. p- 

 160. Ejnsä. Meih. Lich. p. 207. (Peliidea aphth.) l.iljeU. Sv. Fl. s. 4~'0- 

 Kl. 16. LÖNNGiFTE. Alger. (Lich. aphtli. ) iie/3. Fi. cbcoii. s. ä;)?.. IKe- 

 strittg i K. Vett. Akad. Handl. 1795. s. .51. Murr. App. Med. 5> p- 5^5. 

 Pharm. Muscus cumatilis. 



T 



i- iafvarne , som intagn ett så vulstr^tckt rum i den lönn- 

 gilta klassen, utföra en egen naturlig fcimilj, ocli rättvi- 

 sa vid första åsynen deras fördelning, såsom Professor A- 

 charins gjort den, i flera slägter. Pehidea är ett ibland 

 desse, hvaraf redan en art framträdt i Svensk Botanik 

 (N:o 57"). — Knappt mindra allmän än denna, väljer den 

 lika boaingsställen på en med mossor bevuxen mark kring 

 buskavne i b-irrskogar; oca sättet att vexa tilisaizirnans hop- 

 tals med sina utbredda stamblad, fastade till en del vid 

 jorden med sin tradiga undre sida, är också detsamma. 

 Stamblciden (ihalli) äro likväl vanligen kortare och bredare 

 och af en mera tunn och skör sammansättning, färgen är 

 nästan Ljns- eller Celadongrön då lafven är färsk, och dess 

 öfre yta besatt med dels hvitaktiga, dels svartgröna knot- 

 tror eller vårtor. På den undra sidan är den slät med 

 nästan inga, eller åtminstone inga tydliga ådror. ]N'ära den 

 uppvikta kanten är den merendels hvit, men icke långt 

 derifrån något blåaktig samt finluden, och der de långa 

 rottrådarne utskjuta, nästan svart. Man träffiir äfven en 

 annan, som blott är afart häraf, med större flikar, hvilka 

 ända till kanten äro svarta och med större vårtor på öfra 

 sidan (Lichen verrucosus Weh. spic. p. 273). De till frö- 

 redningen förmodligen hörande sköldarne, som sitta ytterst 

 vid flikarnes ändar, vetta uppåt^ och äro rnnda till for- 



