3iS. 



PELTIDEA APHTHOSA. 



men, rodaktige, och gröna, samt skrofllga på baksidan. De 

 träff s i synnerhet niidtpå sommaren. Torr eller gammal, 

 livitnar l^lven och spricker. 



Den fläckig;? eller vårtbestrodda ytan, nästan som 

 Torskbifiddror, torde gifvit första anledningen till det bruk 

 som allmogen, särdeles i Uppland, gör af lalVen i händel- 

 se af Torsk hos bari». De slå då kokhet mjölk på lafven, 

 och gifva af den kallnade soppan ungefär en fingerborr i 

 sönder. Som detta medel purgerar, i synnerhet afkoket 

 med vatten, hviiket äfven kan orsaka kräkningav, så bör 

 det med försigtighet nyttjas. Dekokten h?r också blilvit 

 ansedd som drilvande maskar och larver af flugor hos 

 menniskor (Linn ej; och denna egenskap är i sednare ii- 

 der än mera bestyrkt. Då pulver af lahen gifvits till la 

 gran morgon och afton åt barn i några dagar efter hvar- 

 andra, har, som det sagts, lafven sällan slagit fch att 

 uljngs och afföra maskarne (Willemet). Den torde således 

 väl förtjena att ytterligare försökas, oaktadt redan länge- 

 sedan utsluten frän aptekens material- kamrar. 



Lafven hyser mycket Gummi enligt K. LifMedici TVc' 

 strings rön. Salt i maceration med vatten ensamt, kommer 

 den snart i jäsning, och rundt omkring kärlet uppöser en 

 seg och tjock kåda som är skarp till smaken. Färgämne 

 håller den icke stort, men ger likväl med kalk och salmiak 

 efter en månad en temligcn vacker brun färg på ylle, och 

 med jernviiriol en ojenmflre mörkbiun, samt med bara 

 vatten efter lika lång lid en ljusare. På silke vinnes nästaa 

 ingen. 



Tdb. — Lafven i naturlig storlek efter vexand© e- 

 xemplar. 



