320. 



Thymus Serpyllum. 



finnes på Olofs-holmen^ österut på Gottland, en annan af- 

 art med livita styfva, och mycket hårfulla blad. 



Kor och hästar äta icke denna Timjan, men får, som 

 trifvas vanligen bäst pä höjderna, göra det gerna, äfven- 

 som getter. Den tros ock göra de förras kött yälsinakli- 

 gare. Blommorna äro i synnerhet biens vällust. Så väl de 

 som örtbladen hålla temligen mycket väsendtlig olja, fastän 

 icke till den mängd som Trägärds-Timjan, men är dock 

 mindre skarp. Det spirituösa extraktet får äfvensom af 

 den nyssnämde en genomträngande, kamfertlik slickande 

 smak. Till följe af slägtskapen med flere af sin familj, må 

 den för sin aromatiska egenskap finnas lika brukbar i sä- 

 dana fall för hvilka lavendel, salvia, rosmarin m. ti. an- 

 vändas. Ett slags balsam, mycket nyttig fÖr försträckta 

 lemmar och för stötar, kan tillredas af brännvin, distille- 

 radt flera gånger öfver färska blommorna, dä man sedan 

 till hvart qvarter upplöser och tillblandar 2 — 3 lod Vene- 

 disk tvål. En sådan spiritus utspädd med lika mycket god 

 ättika, ger ett, vid sina tillfällen förträffligt arkebusad-vat- 

 ten. De gamla berömde örten ganska mycket, och både 

 Dioscorides och Plinins gaf den företräde för den kulti- 

 verade arten. Utvertes i kryddpåsar eller till baddningar, 

 förut blött i varmt vin, kan utan tvifvel mycket godt der- 

 af väntas såsom fördelande och stärkande medel. Timjans- 

 olja använd lör tandvärk af maskätna tänder, och spiritus 

 distillerad på örten, hållen i mun för paralytisk slapphet 

 i tungan, förtjenar också att hågkommas, äfvensom att, 

 enligt god aulorité, afkoket på topparne druckit för huf- 

 vudvärk efter erhållit rus, häfver det onda (Linné). 



Tab. — Vexten i nat. storlek, hel och hållen eller 

 en del deraf. — a. en blomma. — b. pistillen. — c. blom- 

 fodret. Större gjorda. 



