N.O 02 1. 



LEPIDIUM RUDERALE. 



Vild- Krasse. Gattikrasse. Pä F. Katu Krassi. 

 M(za?i'nouseman ruoho. 



De undra bladen äro penndelta, och de på gre- 

 narne jemnbreda och helbräddade: Blommorna 

 ha inga kronblad och endast t2:>a ståndare. 



Z.inn. Fl. Su. p. 225. Cl. ij. Ietradtn. Siliculosa. — Liljebl. Sy? 

 f, s. 372. Kl. 12. Fyrväldioe. Kortäkidatle. — ReC^, fl. oce. s. 357. 



K. 



.rasse- slagtets egentliga kännemärke bestSr i en ellip- 

 tisk och urnjupen fröskida som inom sina 2 med köl ock 

 tversföre ställd mellanvägg försedda skal innesluter inom 

 hvardera i eller 2 frön, och ger dermed tillkänna sin plats 

 ibland de naturliga ordningarne. Vildkr assen , en af de 

 allmännaste vexter på grushögar och nära rännstenarne af 

 stadsgator och jemte husens väggar, uppkommer från en 

 grenig rot som varar i 2 är innan vexten fröar sig och ut- 

 dör. Sljelken blir ofta mer än cjvarters hög, trind och 

 sprider sig ofvantiil i flera böjliga grenar, icke sällan fint 

 ludna och gråaktiga , samt besatta med släla och något 

 tjocka blad. De nedre eller närmare roten sittande äro 

 dubbelt parbladiga, och de högre upp äro oftast partag- 

 gade, då de på grenarna bli odelta och jemnbreda samt 

 trubbiga, stundom i kanten hoprullade. I toppen delas 

 vexten i flera uppräta blomklasar, som efter blomningen 

 förlängas. I Juni visa sig blommorna , men så små att deras 

 delar icke kunna urskiljas med blotta ögat. De utgöras a£ 

 ett 4bladigt blomfoder utan kronblad, och icke mer än 2 

 inom blomfodret dolde ståndare tillika med fruktämnet 

 och dess knapplika märke. Fröskidan hyser inom hvart 

 skal ett enda vid den tversföre stående mellanväggen hän- 

 gande frö. Någon gång, men likväl iriycket sällan, har man 

 anmärkt på bördigare stånd, att blommorna få 4 små 

 kronblad, och ståndarnes antal ökas till 4* (Gouan, Sco- 

 poli. Liljeblad). 



Vexten skulle knappt ådraga sig någon uppmärksam- 

 het om den icke i-öjde sig med sin mindre angenäma lukt, 

 som gör att den står gemenligen i fred för kreaturen, om 

 icke getter och får då och dä afbita den. Att den utpres- 

 sade saften skulle, liksom af flere af samma slägte, kunna 



