33i. 



VACCINIUM ULIGINOSUM. 



Odonbuske Buljon. TAåbul:. Gorvrdta. iVamstöt, 



Hvålon. Slinnor. (jlhär. Blåbär. Utterbär. Lapp. 



Hottne. På Finska: Jnowitkka , Jtioinncha. 



Stjelken är träaktig med trinda grenar. Bladen 

 aflångt pggranda, helbräddade, släta , affalian- 

 de. Blomsfjeikarne äro enblommiga.. 



I.inn. Fl. Su. p. 125. Cl. 8. Octandrta Monog. — Liljehl. Sv. Fl. 

 $. i64- kl. 7. Tir.MÄuNiNGAR en(]^Yimi. — Retz. Fi. cec. s. /Sö. — Ginel- 

 FJ. Sib. I. p. 219. 3. p. i38. 



V--' m icke sä allmän som Biåbärsbusken (n:o iG3) i tjocka 

 barrskogen, eller som Lingonriset (n:o 116) på den vida 

 heden, så är den ändå icke sällsam på långländiga Irak- 

 ter, äfven i buskbevexta kärr, som tillika äro skydd f^, il e för 

 vindnrne, likväl icke så sumpiga eller mossfuila som der 

 Tranbären (n:o 12) trilvas. iNärmasL kommer Odonbusken 

 till den förstnämda i utseende och sätt att vexa såsom 

 buske, men blir mycket högre, oha tredubbeit, och alla 

 grenarne trinna, utan kanter. Bladen äro också något 

 längre, merendels trubbiga, sällan livassa, aldeles hela i 

 brädden, utom någre glesa hårlika uddar vid basen, ir.en 

 hvilka ibland swknas; finålriga, slär^ , mprkgröna och på 

 undra sidan blåftktiga. 1 Maj vis^ir buskt-n siua hvitröda 

 blommor, vanligast med 8 ståndare (ibland loj, hvilkas 

 knappar äro, utom med slägtets Öppna horn, också med 

 2 sporrar bakpå försedda. Bären mogna efter midsomma- 

 ren och bli dubbelt större än Blåbären, svarta med gråblå 

 hinna, men ini hvita och fröna strimiga. I Lappska fjäl- 

 len förekommer en lågvext afart med smala spetsiga blad, 

 lika dem p^ en liten afart af Sa/ix cinerea, samt med 

 strödda korta- här på ådrorna. 



Bären förtäras icke sällan, ehuru de äro mindre smakliga 

 an blåbären, och något vatttnaktiga. I större mängd njutna 

 göra de dock någon yrsel och liufvudvärk, i synnerht-t då 

 de äro äldre. Vilda djur, som Räfvar, Björnar, Uttrar, 

 äta dem äfven sä väl som Getlerna och en del skogsfåg- 

 lar. Tunguserne och andra Sibiriska Tolkslng anse dem 

 för en läckerhet hvaraf de få rus, (hvarföre Byssarne kal- 

 la bären pjaniza, rusbär) ; och det berättas alt man i 



