333. 



ALOPECURUS GENICULATUS. 



K Ä R R K A r L E. Stiihra. 



Strået är krökt, med knä samt uppstigande, 

 ocli bär ett cylindriskt mx, hvars iilornrnors 

 yttre skal (glumac calycina)) iiro tvertrubbiga 

 och fin håriga. 



hinn. Fi. Su. p. 2o. Cl. 5. Triandria. Digynia. — hiljehl. Sv. 1"I. 

 sid. 35. Kl. >• T R liMÄwNiNG A i\. 2:(piniiatlo. — Retz. Fl. cec. sid. 4i. — 

 Smith. Fl. Biit. I. s. 74, 



i ^ika så aIl:r,Hn som AngkaiJen (n;o \f\) på ängarne, är 

 också denna på våta ställen, helst i fliken och der vatt- 

 net blir länge qvarstående. Här läster den sig i botten 

 med g-inska länga och enkla rötter. Ssråna vexa stundom 

 till ansenlig längd ir.ycket ledhiUa med böjda knä, ocli 

 grenade uppstiga öfver Vcitlnets yta. Bladen äro hch f.l.tta, 

 .blågröna och llylande äfven som olta hela gräset. A\et 

 blir litet, kort och cylindriskt, men kan delas liksom /!ng- 

 kaliens i lober, är dessutom mycket blomrikt, grönt och 

 rödaktigt. Blorafoder-agnarne , eller de yttre skalen, äro 

 mäikligt trubbiga, lika stora oci) hårigare än på den nyss- 

 nämde, men det inre eller blonikionans helt slätt med ett 

 vid basen baktili fästadt borst, kiökt midtpå och ibland 

 nog kort. Kågon gång trallas också gräset på torra stal- 

 ien, då roten blir liksom lökaktig; likväl alldeles skild 

 frän dt-n egentliga A. bulbosus. 



Fur odling tjenar icke detta gräs, såsom mycket ned- 

 liggande och således mindre dugligt för slåttern. Boskap cth 

 hästar äta det alltid mycket hellre än starren; m^n iör 

 får är df^t väl ändå mindre passande: de välja också sna- 

 rare hårdvallsgräsen, hvaraf de utan IvilVel må bättre. 



Tab — Delar af gräset efter naturen, — a. en blom- 

 ma med begge skalen. — b. kronskaiet. — c. pisiiilea 

 alla förstoraae. 



