336. 

 POLYGONUM viviPARUM. 



Ang-Polyoon. Stäimne-näfva. Mor tag. Svingräs i 



Önsljclken är enkel med ett enda, merendels 

 lökalstrande blomax. Bladen aflånga och 

 lansettlika, i kanten tillbaka rullade. 



Linn. Fl. Su. p. 129. Cl. S- Octandria Mouog, — Fl. Lapp. S. 1^2. 

 — Liljebl. Sv. Fl. s. 170. Kl. 7. TiEMiwwiNG. 5:fivlnnad. P,.etz. Fl. oec. 

 «. 539- — Omel. Fl. Sib. 3- ?• 44 t. 7. f. .2, — Gunn. Fl. Korv. n. 3. 



Jr olygon-slägtet, som utgör tillika med Rumex etc. en 

 egen nat. familj (PolygoneaB Juss.) , består af många arter, 

 af hvilka flera också tillhöra Svenska Flora, men de fle- 

 stes utseende är så skiljftkiigt, att man derefter knappt 

 skulle kunna förena dem, om ej vid betraktandet af slägt- 

 karakteren, hvilken utgöres af ett 5;delt blomfoder, som 

 merendels af annan färg än grön, har nästan likhet af blom- 

 krona. Fortplantningsdelarnes antal är mycket olika hos 

 somliga arter; men alla ha ett enda kantigt frö, som be* 

 täckes af det qvarsittande blomfodret. Ängs-Polygonen, 

 den allmännaste vext på Norrlands gräsfält och på torrare 

 skogsängar i Lappmarken, men knappast sedd i Södra 

 Sverige, har er mångårig rot, som är krokig eller vriden, 

 utanpå mörk och inuti hvitaktig. Crtstjelken, ofta mer 

 än qvarterslång, är alldeles odelt, rak, besatt med flera 

 smala och ådriga blad med tillbf^ka rullad kant. Några 

 komma äfven fiän roten, längre stj^lkade, elliptiska, 

 glatta men ibland på undra sidan linhåriga. I den förläng- 

 da toppen formera blommorna ett smalt och trubbigt ax; 

 de äro till färgen hvita, standom rödletta och ha 8 stån- 

 dare och 3 stift från ett trekantigt fruktämne. Ofta full- 

 komnar icke vexten sina frön, emedan naturen skänkt den 

 en annan fortplantnings förmåga, neml. genom små lök- 

 formiga knoppar som intaga de undra blommornas stäl- 

 len, och från hvilka knoppar man ser de första bladen 

 icke sälL^n utskjuta, und. r det de sitta på sjelfva axet, 

 samt sedan afialla och rotf.ista sig. 



Samojeden, bestämd alt lefva bredvid den eviga sno- 

 dnfvan, finner i denna rot ett passande och för honom 

 smakligt födämne. Under de få veckor jorden är öppen, in- 

 samlas rötterna till yiiUerförxåd, och förtäras tilhka med kött 



