344. 

 Trifolium repens. 



Hvita Väplingen är en förträfflig fodt^rvext for boska- 

 pen: kor ocli Ilastar i synneihet. bvin föismå också icke 

 bladen, lika litet som af andra Klöfverslaf». Blommornas 

 söta lukt är särdeles angenäm lör bien, hviika derat hämta 

 mycken håning. 



Det förtjenar verkligpn att odla denna vexton, så myc- 

 ket mer som den är för sina rötter och krypande stjelkar 

 ganska varaktig, och skall man kunna skörda den 2 gån- 

 ger årligen i liera år. Vinsten torde dock icke svara mot 

 den af den röda. I anläggningar af gräsplaner och dylika 

 prydrtniie stälK n i trägårdsparker, passar denna art 

 mycket väl, i< ke mindre lör den tätire gräsbottfn den 

 gör, än för gröna färgen; men bör likväl ägas och skäras, 

 för att hållas desto jemnare. 



En gul färg erliålles på förut alunbetadt ylle, med af- 

 kok på de färska blommorna. 



Té på de samma säges också ha sin nytta såsom druc- 

 kit för de så kallade fleurs blanches, älven gikt {Linn, 

 mrtt. med.). Farligt k.in det icke vara, likväl bör ej myc- 

 ket drickas tillika, emedan det torde äckla, och skall, 

 om det är starkare, enligt Linder, kunna brukas som 

 kräkmedel. 



Bladen äro , liksom de pä Gökmaten (n:o 20) ett slags 

 hygroskop. När regn instundar, uppresa de sig, eljest 

 vanligen platt utbredda. Tlinias har redan för 1700 år se- 

 dan anmäl kt det. (Hist. XVIII. 'j5). 



Tab. Vexten i nat. storlek. — a. en blomma. — 



b. en sådan Öppnad och delarna utbredda; något föisto- 

 XM\e. — c. en Iröhölsa. — d. den samma större gjord äf- 

 v«n som e. ärLcn. 



