35o. 



C A R D A M 1 N E r R A T E N S I S. 



den stundom bära knoppar (Gemma), liksom ortstjelken 

 på (Jet nyssnämda. 



En stor del af den i5rde klassens vexter hysa lika e- 

 genskaper, nenil. såsom skörbjuggsiiiedel. Äng brasman 

 har en temligen stark smak af Trägårdsklassen, thnru li- 

 tet beskare. De gröna bladen kunna också till saliat an- 

 vändas, älsensom en skörbjuggsdryck på dem tillrtdas me- 

 delst stötande i stenmortel, hvartiJl sedan blandas något 

 färsk och krossad tallstrunt. På alltsammans gjutas varm 

 alsilad ölostvassla, som den följande dsgen afpressas. Detta 

 kan njutas portionsvis dagligen hvar morgon i flera vec- 

 kor (Retz.). Blommorna ha också i Engbtnd gjort myc- 

 ket uppseende, sedan Sir George EaAer beskreldom (Me- 

 dical Transact. Vol. i. p. 44*) såsom antis])asmodiska och 

 nppgaf flera casus , i hvilka de blifvit med fördel nyttjade, 

 såsom i St. Viti dans, krampaktig trångbröstight t , vid 

 konvuMva anstöler, och, sc)m man löregifvit, äfven i 

 fallandesjuka, men förmodligen dervid ulan särdeles ver- 

 kan. Dosis af de pulveriserade blommorna skall vara från 

 en iialf till 2 drakmer. 



Kor, får och getter äta Ängbräsman, men hästar och 

 svin lemna den orörd. 



Tab. — Vcxten i nat. storlek. — a. ständarne med 

 pistillen sittande på fästet, mycket förstorade. — b. ett 

 kronblad. — c. blomfodret. — d. en mogen fröskida. — 



e. densamma öppnad med skalen som böja sig bakåt. — - 



f. ett frö. — g. ett dådant, på tveren skurit; begge för- 

 storade. 



