552. 



CUSCUTA EUROPAEA. 



Allman Snarrf.fva. ^."ssnlsilke. Shcrf. Hnmmdhinäa. 

 bilke. Tåhnii^räs. På F. Nuhiilnis-huniala. 



Blommorna sitta hopKlas^Tde nästnn utan skaft, 

 på bar, reivig, trådlik stjälk; Blomkronan är 

 klocklik och stiften utspärrande. 



Linn. Fl. Sii. p. 5i. Cl. 4. Tetranuria. Diijyn. — Liljehl. Sv. Fl. s. 

 70. Kl. 4. Fyr MÄN NING AM. 2 jvun. — n.ecs. Fl." uDcon. s. 203. — Smith 

 ri. Britt. I. aS5. — GiiettarJ , i Méin. de FAcad. d. Se. 1744- P- ^0'>- t^ 

 10, — Ekon. Dikt. 4. s. 47i- — Murr. App. Mad. i. p. iQ5- — Fhann. 

 Cuscutae Hei b a. 



J-cke alla vexter stu på jorden, och dprföre går också 

 icke roten på alla ned i densamma. Di^tta besanna i ali- 

 mäiiliet Parasit- Vexrerne, desse inhyses varelser, ej olika 

 dem som naturen bestämt i djurriket att på andra lefvan- 

 des bekostn.id, å någon af deras dflir innästla sig och 

 fortplantas. Såd< u nHiur ser man hela örtslägter äga i de 

 varmare klimaten, der Tillandsice , Bronip.liiii, Loranthi 

 och loordetals af OikisKamdien , bland många Hra, icke 

 sällan betunga de vidsträcktaste trädens kronor, och genom 

 snålt nppsugrinde al deras ammas näringssafter, småningom 

 bereda dess^noergång. Under tle kallare himmelsstreken 

 finnas blott tv«nne slägttn som verkligen fövtjena delta 

 tilimäle, Mistein ot h Snajrefi^an. Det gilves väl andra, 

 säd-ina som vi redan beskrifvit, t, ex. Tallörten (n. 97) 

 och Fjällrots örten (n. 5i6), h\iika visa ett lika iynne;n'^n 

 dessa aflägsna sig icke hån rötit-ma af de träd som låna 

 dem vexikraft och trcfn^id. Akta Parasiter vä!ja de öfre de- 

 larne, rotfasta sig på dem , oft» liksom ifiyrnparie , or h kun- 

 na icke utan denna omeiielbara åigärd fortkomnja. Likväl 

 visar skiljaktigheten i organisation , larg-^in , utseendet u). m. 

 att de äro gäster, våuligd lör deras värd, i den mån som 

 de äro snåla, ell. deras mängd «'fv-3rgår dens kralier som 

 fostrar dem. Nässlur, Lin, Hu;rile, Tistel, Väplmg finnas alla 

 hos oss tjridiga att hetb' rg' ra Snarretvan, som är lör sig 

 sjelf en aniiuel vext, upuk m-.men aF egna frö, hvilka väl 

 gro i jord» n , men medan fröets tiådlika uppstigare (plu- 

 iinila), utan särskilt hjtrlblad, förlänges till eri a^s^n så 

 trädlik, finare eller gröf>e örtstam, lemnar vexten snftrt 

 sitt första rotfäste, och medelst talrika sugvårtor fäster sig 

 slingrande (motsols) kring någon af de nämde vexterna i 

 dess grannskap. Nu ti.ltdr dtn, grenar sig och blir liksom 

 en mjitofva. Inga blad eller fjäll finnas, utan mot hösien 

 framskjuta små, knippvis fören^^de och på knappt märkiiga 

 stj^-lknr sittande blommor, hvilkas klocklika och rödletta 

 blomloder är delt så v.d i 4 som 5 flikar. Den blekhvita 

 blomkronan har nästan san.ir»a -form men litet smalare ned- 

 åt ocli med lika delning al brämet. Strängarne variera än 

 4 än 5, fastade emeiian Hikarne och icke längre än de. 

 Rundtikring biomkrunans inrC;, närmare dess bas, sitta 45 



