357. 



Galium mollugo. 



i skyggd af en enbuske på sluttande skogsbackar. För of, 

 rigt lär den vara ganska sällan sedd, om någonsin, i an- 

 dra af våra Landsorter. 



Fäkreatur, hästar och äfven svin, sagas hålla den sna- 

 rare till goda, än något annat slag nf siägtet, och Bi be- 

 söka blommorna hoplals. Längre tid tillbaka ansågs örten 

 såsom tjenlig för nervkrärapor, äfven de svårare, såsom 

 epilepsi m. m. (Chomel.), och finnes derföre upptagen i 

 några utländska Farmakopéer. Både örtstånd och rot äro 

 färghaliige. Afkoket på det förra färgar alunbetadt gods 

 gult och brunt, och roten rödt. 



Xab. Öfversta toppen af en blommande gren, efter 



naturen. a. en blomma. — b. en sådan sedd bakifrån, 



(förstorade). — c. en frukt i nat. storlek. — d. förstorad. 



e. en afskuren del af sijelken längre ned , efter vanlig 



storlek. 



